lampa: TVA AF VARA FÖR SÄDEN SKADLIGA NATTFJÄRILAR. 1 33 



Utrotning S m ed el. Att genom besprutningar minska an- 

 talet af dessa skadedjur torde vara knappast tänkbart, i följd af 

 larvernas lefnadssätt ända från deras framkomst ur äggen. Det 

 enda, som synes kunna göras, är att vid sädens inkörning döda 

 alla de larver, som fallit ned på sädesmattorna i vagnarna eller 

 på loggolfvet, om detta är af trä eller tillstampad lera. Så gjorde 

 äfven BiERKANDER år 1777, då en myckenhet larver vistades i 

 rågaxen, och han säger, att »detta hade den märkeliga nytta med 

 sig, att år 1778 ej så många syntes till». 



Att, som numera mångenstädes brukas, aftröska säden genast 

 efter det den blifvit nog torr har stor nytta med sig, icke allenast 

 hvad förgörandet af dessa larver beträffar, utan äfven i fråga om 

 åtskilliga andra, ty många måste under arbetet blifva ihjälklämda 

 i tröskmaskinen. 



BiERKANDER crhöll ur en larv Ichneumon Cidpatorius L. 

 den 14 juni. 



2. Hvitaxflyet {Hadena Sccalis Lin.). 



Noctua Sccalis Lin. Syst. Nat. X, 1758, p. 519. — (Ro- 

 lander, Vet. Ac. Handl. 1752), — Bierkander, "Vet. Ac. Handl. 

 1778, s. 289. — Schoyen, Stett, e. Z. 1879, s. 382. — Lampa, 

 Entom. Tidskr. 1886, s. 57 [Hadc7ia)\ 1. c. 1900, s. 74; 1. c. 

 1901, s. 39. — AuRiviLLius, Nordens fjärilar 1891, s. 143. — 

 Reuter, E., Berättelse för 1894, s. 31; 1. c. 1897, s. 19; 1. c. 

 1898, s. 36. — Pyralis Sccalis Dahlbom, Ins. skada och nytta, 

 1837, s. 205 (Hvitaxmottet). — Didyma Esp. 1788, p. 126. — 

 RosTRUP, S., Vört landbrugs skadedyr, 1900, s. 139. 



En utförligare förteckning öfver författare är införd i Ento- 

 mologisk Tidskrift för 1886, sid. 70. 



Då EsPER 1788 gaf fjäriln namnet Didyma^ var han troli- 

 gen okunnig om dess lefnadssätt samt larvens utseende, och i så 

 fall kunde han svårligen tyda den äldsta beskrifningen på Noc- 

 tua Sccalis. De flesta senare författare hafva användt Espers 

 artnamn, men då numera såväl Aurivillius i »Nordens fjärilar» 

 som senast Staudinger och Rebel i den 1901 utkomna upp- 

 lagan af katalogen öfver det palearktiska områdets fjärilar åter- 

 ställt Linnés namn, torde denna fråga vara afgjord och utagerad. 



Fjäriln är vanligen mörkt gråbrun på framvingarna, undan- 

 tagandes bakre kanten, njurlika fläcken och ett bredt tvärband 

 nära utkanten, som äro blekt brungrå eller gulaktiga; tvärbandet 

 har i yttre kanten två djupa inbuktningar, -fyllda med mörkbrunt, 

 och når nästan ut till vingens utkant i midten och vid spetsen; 

 framkanten mer eller mindre tydligt mörkt och ljust fläckig; frän- 



