146 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I9OI. 



i Utveckling efterblifna larver påträffades såväl nu som äfven 

 långt senare. Den lo juli iakttog jag den i:sta puppan i det 

 fria och den 20 juli sågos de första fjärilarna för året. Pupp- 

 tiden visade sig genomgående räcka 10 dygn. De sista dagarna 

 i juli syntes fjärilarna ganska allmänt utkomna, och själfva huf- 

 vudsvärmningen torde hafva ägt rum under tiden 4 — 6 augusti. 

 På sina ställen, såsom t. ex. vissa delar af Alberga bruks skogar 

 och Björkviks allmänning, kunde då räknas ända till 800 — 900 

 fjärilar pr träd, medan på andra lokaler, t. ex. närmast kring 

 Vira bruk, knappt en enda fjäril kunde upptäckas på stammarna. 

 Anmärkningsvärdt är, att å det jämförelsevis nya härjnings- 

 området vid Björksund utvecklingen varit ända till en vecka se- 

 nare; den i:sta fjäriln för året observerades där fönst den 26 juli. 



2. Alla åldersklasser af granen angrepos af larverna, och 

 särskildt förtjänar omnämnas, att en synnerligen vacker ungskog 

 på en betydlig areal å Björkviks allmänning sågs kaläten. Någon 

 märkbar ätning af tallen i allmänhet iakttog jag ingenstädes. 

 Som en helt isolerad företeelse står därför nog en iakttagelse, 

 som gjordes den 16 juli å Stafsjö bruks skog ett stycke väster 

 om Korsbäcken. Där påträffade jag nämligen en medelhög (en- 

 ligt jägmästares beräkning 60 — 70 fot) tall, som var nästan kal- 

 äten och i sin topp visade en typiskt utbildad »toppsjuka». En- 

 ligt jägmästares åsikt var densamma dock troligen redan i sig 

 själf något sjuk. I närheten af detta ställe sågos 3 — 4 andra, 

 dels högre dels något mindre tallar med likaledes tydligt utbildad 

 »toppsjuka», men endast obetydligt ätna. 



3. En egendomlighet i larvens lefnadsvanor, som enligt 

 min mening, såsom nedan närmare skall visas, är af den största 

 betydelse för ett verksamt bekämpande af den, är en mer än 

 vanlig, liksom orolig rörlighet hos den, som yttrar sig i en be- 

 nägenhet att tid efter annan begifva sig ned från träden till 

 marken och sedan söka sig upp igen. Denna vandringsdrift kan 

 alldeles icke uteslutande och endast i en del fall föras tillbaka 

 till näringsbrist uppe i träden som sin orsak. Den äldre, mera 

 vuxna larven synes mig med sina synnerligt kraftigt utbildade 

 gripfötter äga en betydlig förmåga att hålla sig fast uppe i kro- 

 norna, hvarför dess nedstigande torde blifva långt mera frivilligt 

 och mindre mekaniskt, af yttre atmosferiska förhållanden: blåst 



2 



