2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I903. 



öfver densamma. Asfalterad papp användes och vid remsans 

 nedre kant ombands träull, hvilken skyddade barken från genom- 

 trängande lim och dettas nedrinnande på stammen. Limringen 

 gjordes 3 — 4 cm. bred och 3—4 mm. tjock. Limmet ville gärna 

 torka in på solsidan, hvarför det emellanåt förnyades. 



Rik blomning, men frukten blef ofullständigt utvecklad. Af 

 s. k. äpplemask syntes föga spår. 



Har aldrig funnit någon död fågel i trädgården, oaktadt där 

 duschats. Det år man duschade mot krusbärmasken uppehöll sig 

 ett par sädesärlor bland buskarna, och hvarken dessa eller deras 

 ungar togo ringaste skada, utan trippade omkring på platsen hela 

 tiden i allsköns välmåga, tills de flyttade till sydligare länder. 

 Möjligen åto de ej sådana larver. 



En af våra för närvarande största auktoriteter på fruktod- 

 lingens område, grosshandlaren H. Örtengren, Helmershus, skrif- 

 ver följande: Inga träd, så när som på ett halft dussin ospru- 

 tade, blefvo hos mig i våras kalätna, såsom fallet var hos mina 

 närmaste grannar och för öfrigt i hela trakten, detta tack vare 

 besprutning i tid med kejsargrönt. Skador förekommo, men 

 måttliga, och jag har i år visserligen ingen öfverdrifven, men 

 dock en god skörd af äpplen, af päron stor skörd. — Ett sådant 

 utlåtande från det hållet kan anses som bevis nog för besprut- 

 ningens nytta. 



Vid Entomologiska Anstalten besprutades de ännu små frukt- 

 träden första gången den 22 maj, men en andra och tredje be- 

 sprutning blefvo af behofvet påkallade, och den sista skedde 

 sedan bladen voro fullt utvecklade och blombladen affallit, hvar- 

 efter ingen synbar larvåverkan märktes, oaktadt stora, till hälften 

 kalätna ekar stå blott på några få meters afstånd från de när- 

 maste fruktträden. 



Doktor L. G. Dovertie i Sköfde skrifver bland annat: Att 

 i våta år frukten spricker, är ju ganska vanligt, beroende på, 

 att öfverhuden ej hinner utbilda sig så fort som fruktköttet. 

 Samma förhållande visar sig på unga träds både stammar och 

 kvistar, där barken spricker. Äfven i torra år spricka päronen 

 och i varma och våta äpplena samt blifva ofta klara (beroende på 

 att mellanrummen i fruktköttet fyllas med vatten i stället för 

 luft). 



