66 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I903. 



bringan. De angripna djuren sjukna ganska hastigt in, och ofta 

 tillstöta hjärtförlamningssymptom samt döden. En ko hade till 

 och med »strukit med;> efter blott en half timma. Emellertid 

 liade man nu lärt känna ganska goda botemedel, i svårare fall 

 subkutan insprutning med kamfersprit. 



Föredraganden hade denna sommar haft i uppdrag att i 

 trakten af Eslöf studera nämnda mygga. Han kom dit strax 

 före midsommar, då den förekom i blott ringa antal. Emeller- 

 tid hade han kunnat fullt konstatera, att »den mystiska flugan» 

 utgjordes af vårt vanliga knott {Simulia repta?is), hvilket ju 

 också jämte den mycket illa beryktade Simulia coluDibaczensis 

 eller jnaculata brukar i Donau-trakterna angripa svin, hästar och 

 nötkreatur. Exempelvis anfördes, hurusom den senare en gång 

 på blott 4 timmar dödat omkring 400 svin och 40 hästar för- 

 utom nötkreatur. 



Knottens byggnad och lefnadsvanor såsom larv, puppa och 

 fullbildad insekt beskrefvos, på samma gång som dessa från Skåne 

 hemförda utvecklingsstadier förevisades. 



Med anledning af detta föredrag utspann sig ett lifligt me- 

 ningsutbyte, hvari efter hvarandra deltogo undertecknad, landt- 

 bruksinspektören A. Lyttkens, assistenten Tullgren, direktör 

 HoLMERZ, med. kand. Peyron, professor Lampa, professor Auri- 

 viLLius och licentiaten N. Holmgren. Härunder framhölls, att 

 de svåra verkningarna af knottens angrepp i Skåne och i vissa 

 andra sydligare trakter måste stå i sammanhang med något sär- 

 skildt gift eller några vissa mikroorganismer, som af en eller 

 annan orsak förekommo och gjorde sig gällande där, men icke 

 i nordligare trakter, såsom i Lappland och Sibirien, där knotten 

 kan sägas vara som mest talrik. Det borde ju eljest vara så 

 godt som omöjligt att hålla boskap i sistnämnda länder, och dock 

 hade det icke kunnat förmärkas, att densamma där dött, knap- 

 past ens blifvit allvarsamt sjuk genom knottens angrepp. 



Byråchefen J. Meves afgaf härefter en redogörelse för »det 

 skede, hvari striden mot nunnehärjningarna nu befinner sig inom 

 vårt land, och för medlen, som böra användas mot desamma». 



Då man förut icke ansett sig behöfva hysa någon fruktan 

 för, att nunnan skulle förstöra tallskogar — angripna tallar kunde 

 lätt åter repa sig — så hade inga åtgärder vidtagits till skydd 



2 



