REUTER: STATIST. UTREDN. ANG. ORSAK:NA TILL »HVITAX». II7 



En blick på ofvanstående tabeller vidhandenger, att bland 

 de talrika anstiftarna af hvitax i det hela taget endast ett jäm- 

 förelsevis ringa antal arter spelar en mera betydande rål. An- 

 teckna vi för hvarje år de djurarter, hvilkas relativa andel i 

 frambringandet af hvitax öfverstiger 2 % af totalantalet under 

 respekti^-e år undersökta hvitaxstrån, gestalta sig de särskilda 

 skadedjurens ordningsföljd och procenttal under de trenne åren på 

 följande sätt: 



18ÇÇ). 



1. Pcdiciiloides graniinuni 69,38 %. 



2. Aptinothrips ruf a i9)23 •» 



3. Tarsonemus culmicoliis ... 3,08 » 



4. Hadena-lcifver^' 3,08 » 



5. Eriophycs coruufiis^ 2,62 » 



97,39 

 Ofriga arter tillsammans 2,61 



Summa 100,00 % 



IÇOO. 



1. Pediculoides graiiwiuvi 55,31 



2. Tarsonemus <:idinicGlus ... 19,57 



3 . Aptinothrips ruf a 11,34 



4. Isosonia sp. 6,28 



5. Eriophycs cornu tu s 2,09 



94,59 

 Ofriga arter tillsammans 5,41 



Summa i,oooo %. 



•^ Här och i det följande sammanföras larverna af Hadcna secalis och 

 H. strigiiis med dess var. latriiucula. 



' Här och i det följande talas endast om Eriophyes coruutus, enär E. 

 tenuis, som egentligen lefver i blommorna af särskilda grässlag, endast till- 

 fälligtvis synes förekomma inom bladslidan och da genom sugning å strået 

 förorsakar hvitax. 



5 



