SVENSK INSEKTFAUNA. 

 13. 



TRETTONDE ORDNINGEN. 



STEKLAR. HYMENOPTERA. 



Steklarne anses med skäl såsom de högst stående bland in- 

 sekterna. De utmärka sig genom följande kännetecken: Huf v li- 

 det mycket rörligt med munöppningen vänd nedåt. Öf- 

 verkäkarne kraftigt utbildade, bitande; underkäkarne 

 bilda tillsammans med underläppen en sug- eller slick- 

 apparat. Första mellankroppsleden är i allmänhet 

 liten och ofvan oftast orörligt sammanväxt med andra 

 leden, dess sido- och bröstplåtar äro alltid genom en 

 ledgång rörligt förenade med ryggplåten (halsskölden), 

 hvarigenom frambenen blifva mycket rörl-iga. Vingarne, 

 som sällan saknas, äro fyra, tunna, nakna, hinnaktiga 

 och endast försedda med ett ringa antal slutna vingfält; 

 de bakre kortare och smalare än de främre. Förvand- 

 lingen är fullständig. Larverna hafva ett tydligt afsatt 

 hufvud med bitande mundelar och tretton kroppsleder. 

 Puppans kroppsdelar nästan fritt liggande. 



Genom frambröstets rörlighet gent emot halsskölden, hvilket 

 med stor lätthet kan ses hos ett lefvande djur, om man håller 

 fast det i vingarne, så att hufvud och framben äro fria, skilja 

 sig steklarne från alla andra insekter. Steklarne lefva såsom 

 fuUbildade uteslutande af flytande ämnen, deras öfverkäkar (man- 

 dibler) hafva därföre ingen betydelse för födans söndertuggande 

 utan tjäna såsom redskap vid utförande af andra arbeten, näm- 



E'iioinol. 'liiisk'-. Arg. 24, H. 3 (1903). \ q 



