AURIVILLIUS: SVENSK INSEKTFAUNA. 1 y. i; I. 1 65 



6. M. ligniscca Kirb. Hjässan och mellanryggen svarthåriga. 

 13 — 16 mm. — »Mellersta Sverige»; s. 



7. M. lapponica Thoms. Munskölden med hvit, hjässan och 

 mellanryggen med svartgrå behåring. lo — 12 mm. — Lapl.; s. 



8. M. centimcularis L. Hjässan och mellankroppen med mörk- 

 brun — svartgrå behåring. 10 — 12 mm. Sk.^LapL; a. 

 Bygger sina bon helst af törnrosblad. 



9. M. argentata Fabr. Hjässan och mellanryggen med hvit- 

 grå— gulgrå behåring. 9 — 11 mm. — Sk.- — Hall.; s. 



8. Sikt. Trachusa Jur. 



Framvingarnes andra tillbakagående ribba utmynnar i andra 

 kubitalfältets bakhörn. 



Hanens bakkropp med 7 ryggleder, af hvilka den sista sitter 

 på undre sidan, och 6 bukleder, den sjätte på hvardera sidan 

 med en knöl, som slutar i en tand. 



Honan bygger i jorden sina celler af bladbitar, som förenas med kåda. 



I. T. serratulœ Panz. Ansiktet och undersidan hvit- eller grå- 

 håriga; hjässan och mellanryggen brungula — gulbruna; öfverläpp, 

 mandibler (utom spetsen), munsköld och pannans sidoflikar hos 

 hanen gula. 9 — 10 mm. — Sm. — Lapl. I barrskogstrakter; ej s. 



9. Sikt. Osmia Panz. 



Små eller på sin höjd medelstora bin med svart eller stun- 

 dom svagt metallglänsande, blå- eller grönaktig hudfärg. 



Hanarnes sista ryggled är ofta nästan dold af den stora 

 sjätte leden och bakkroppens spets starkt inböjd ; buklederna 

 blifva därvid delvis täckta af hvarandra och utmärka sig ofta 

 genom taggar och utskott. 



Honorna bygga sina celler af lera inuti håligheter i trä, i snäckskal 

 eller björnbärsstjälkar eller fästa dem fria vid undre sidan af stenar eller 

 andra dylika föremål. Många arters lefnadssätt är ännu föga kändt. 



Artöfversikt. 



I . Hanar. 



I. Antenner långa, nående till raellankroppens bakkant. Bakkroppen helt 

 och hållet beklädd med långa rödgula hår; dess sjätte och sjunde rygg- 

 led med hel och oväpnad bakkant. i. O. ruf a. 



37 



