172 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I903. 



(C. Mandiblerna i spetsen tvåtandade. Hanens antenner på undre sidan 

 tydligt knöliga. Honans munsköld med ett stort skiflikt, nästan upp- 

 rätt utskott. — Undersläkt. Chelostoma. I. H. ttiaxillosa. 

 ß. Mandiblerna i spetsen trelandade. Hanens antenner på undre sidan 

 jämna. Honans munsköld utan bihang. — Undersläkt. Gyroi/rof/ia. 

 *. Bakkroppens ryggleder l — 4 i bakkanten tydligt hvitfransade hos 

 honan, hos hanen med grågula fransar. Hanens sista ryggled 

 stor, plattad, med tre tänder: 2. //. nigricornis. 

 **. Bakkroppen utan tydlig hårfrans i ryggledernas bakkant. Hanens 

 sista ryggled djupt klufven i två tagglika flikar. 3. H. ßorisomnis. 

 II. Intryckningen vid basen af första ryggleden baktill begränsad af en 

 skarpt uppstående, bågböjd kant. Skutelien på hvardera sidan med en 

 liten tand. Hanens bakkropp endast med 6 synliga ryggleder och två 

 tydliga hukleder; dess andra bukled utan utskott. 4. //. trunconiin. 



1. H. maxillosa L. Antennerna på undre sidan något ljusare; 

 mandibler undertill med långa styfva hår; behåringen gulgrå, 

 bakkroppen hos Ç med 4 hvita tvärband; o^: sista ryggleden 

 djupt klufven i två tvärhuggna utskott; andra bukledens ut- 

 skott mycket stort, rikladt snedt framåt, på baksidan glän- 

 sande och något urhålkadt. 8 — 10 mm. — Sk. — Lapl.; a. 



2. H. nigricornis Nyl. Behåringen hvitgrå, hufvudet och mellan- 

 ryggen hos q^ med blekt rödgul behåring; utskottet å hanens 

 andra bukled pyramidlikt, upprätt. 8 — 9 mm. — Sk. — Jämtl. 



3. H. florisonniis L, Behåringen svag, gråaktig. 5 — 6 mm. — 

 Sk.— Jämtl. 



Träffas oftast i blommor af Campanula. 



4. H. îriincorujn L. Behåringen gles, hvitgrå. Hanens sista 

 ryggled på hvardera sidan med en djup, långsträckt intryck- 

 tryckning, i spetsen hel. 7 — 8 mm. — Sk. — Upl. 



II. Sikt. Anthidium Faer. Ullbin. 



Skutelien täcker öfver den lodrätt stupande bakryggen och 

 efterryggen. Fötterna utan häftflik mellan de i spetsen klufna 

 klorna. 



Arterna af detta släkte, som i södra Europa äro mycket 

 talrika, utmärka sig därigenom, att kroppen är försedd med gula 

 fläckar. Hanarne, som ovanligt nog äro större än honorna, 

 hafva bakkroppens sista ryggleder försedda med taggar; hos våra 



44 



