AURIVILLIUS: SVENSK INSEKTFAUNA. I3: I; I. 205 



34. A. labialis Kirb. Honans sista ryggled med slät midtplåt. 

 Hanen lätt igenkänd på den ljusa munskölden. Påminner 

 om släktet Halirtus. g — 12 mm. — Sk.; s. 



35. A. zvilkella Kirb. Honans 2 — 4 ryggleder med hvit hår- 

 frans, som är afbruten i midten å 2:a och 3:6 leden. 13 — 

 15 mm. — - Sk. — Stockh. 



2yÇ). A. convcxiitscula Kirb. Lik foreg. art, men lätt skild ge- 

 nom den punkterade bakkroppen, q — 12 mm. — Sk. — 

 Hels. 



37. A. curviDignla Thoms. Öfverensstämmer med anivcxiusaila 

 i den punkterade bakkroppen, men lätt skild genom fötter- 

 nas långa, böjda kloled. 11 — 14 mm. — Sk., Gotland 

 (Lampa); s. 



38. A. cJirysopyga Schenck. Honan med grå behåring och 

 svarta ben. 12 — 16 mm. — Sk. 



3g. A. hiDuilis Lmh. Bakkroppens ljusa tvärband mycket otyd- 

 liga, g — 10 mm. — Vg., Ög. 

 40. A. fiilvago Kirb. 10 — 11 mm. — Sk. — Ög. 



25. Sikt Halictus Laïr. 



Trots en ofta betydlig yttre likhet skiljas hithörande arter 

 lätt från dem, som tillhöra föregående och efterföljande släkte, 

 genom de i öfversikten upptagna kännetecknen. Honans sjätte 

 ryggled nästan dold under den femte. 



Hanarne hafva mycket längre antenner och oftast smalare 

 bakkropp än honorna. Antennskaftet är hos honan mycket långt 

 och utgör ungefär en tredjedel af antennens hela längd, hos ha- 

 nen är det mycket kortare. 



Äfven dessa bin bygga i jorden, oftast i härd mark och i stora kolonier. 

 Man känner, att honorna af några arter hjälpas åt med vissa sidor af arbetet, 

 hvarigenom här visar sig början till samhällsbildning. Alla våra arter böra 

 noggrannt studeras med afseende pä sina lefnadsvanor. 



Artöfversikt. 



I. Kroppen svart, ej metallisk. 



A. Bakkroppens ryggleder i bakkanten ^) med ljus hårfrans, som bildar 



') Man bör noga akta sig att förväxla de ljusa banden i ledernas bak- 

 kant med dem, som hos Here arter finnas vid ledernas rot. 



77 



