strand: REUTER OG I^riNE »NORSKE FUND AV HEMIPTERA». 257 



med, at den »skulle sporra intresset för denna . . . insektgrupp»; 

 hvorvidt det virkelig ligger herr Reuter saa varmt paa hjerte at 

 vaekke intéresse for denne insektgruppe, kunde man imidlertid 

 fristes til at tvile paa, naar man ser, at da det sœrsyn indtrsef- 

 fer, at der ogsaa her i Norge fremstaar en mand, som efter evne 

 soger at udfylde hullerne i kjendskabet til landets fauna ogsaa 

 paa dette omraade, saa skyndar herr Reuter sig at overfalde 

 denne mand, som det ser ud til for at pröva at gjöre ham umu- 

 1ig blandt koUegaer. Tror herr Reuter, at det er paa denne 

 maada man bedst kan »sporra intresset»? 



At indskrsenka sig til udelukkende at tilveiebringa en sam- 

 ling, saaledes som saa altfor mange entomologer gjör, medförer 

 efter min mening kun, at ens arbeide er og bliver ganska uden 

 betydning for vidanskaben, saalcenge der intet often tliggjöres om, 

 hvad der maatta vaïre av nyt og interessant i samlingen; paa 

 videnskabens omraade gjaelder det altid, at »quod non est in 

 littaris, non est in mundo». Derfor har jeg bestraebt mig forât 

 faa oftentliggjort resultaterne av min samlarvirksomhed; selv cm 

 disse ikke altid har vaeret saa saerlig betydelige, vil maddalel- 

 serna dog lia sit vrerd, naar en samlet oversigt over da til lan- 

 dets fauna hörende arter av vedkommande grupper engang leveres. 



Naar jag kun har fundat enkelte eksamplarer av artar, som 

 man ifölga herr Reuter »under tiden för deras förekomst dag- 

 ligen kan samla i hundratal», saa er derved at merke, at det ar 

 maget stor forskjel paa at samle udelukkende en enkelt gruppe 

 og at samle leilighedsvis, hvad jeg som anfört for Hemipterernes 

 vedkommende har gjort, da der ar andre dyr, som har intrasse- 

 ret mig mere; selv de »sjeldnaste» arter vil man jo (forudsat at 

 det er virkelig »goda» artar) kunna samle i mtengde, om man 

 kan söge dem i rette tid og paa reite sted. At det skulde v^ere 

 nogen mangel ved min opsats, at jeg omhyggelig har gjort op- 

 merksom paa, hvilke arter jeg har fundet i faa og hvilke i mange 

 eksemplarer, skulde jeg ikke tro; nogen holdepunkter ved be- 

 döm melsan av arternes hyppighed turde dog disse meddelelser 

 avgi. Ligesaalidt kan det gjöra nogen skade, at ogsaa findesta- 

 der for »almindelige» arter ar medtagna. Der er nok av eksam- 

 pler inden zoologien paa, at ellers almindelige arter kan mangle 

 paa steder, hvor alle betingelser for deres förekomst kan synes 



Enioitiol. Tiiisk'-. Arg. 24, H. 4 (,1903). 2 17 



