2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1917. 



på svenska för »styngflugorna». Jag begagnar tillfället till 

 en förklaring, att det skedde rätt mycket emot min åsikt en- 

 ligt önskan uttalad av entomologisk tidskrifts dåvarande ut- 

 givare, prof. Sven Lampa. I en anmärkning framhölls emel- 

 lertid, att namnen »bromsar» och »sting» eller »styng» i 

 dagligt tal användas omväxlande för Tabanidœ och Ocsthdœ. 

 att Linné använder båda namnen för oestriderna, under det 

 att andra författare kalla Tabanidœ bromsar och Oestridœ 

 styng, samt tillades: »med tanke på mundelarnas beskaffen- 

 het vore den motsatta benämningen bättre». I Danmark 

 kallas en oestrid »Brems» och en tabanid »Stikflue», Blind- 

 flue» eller »Blindknag». Det norska namnet på en oestrid 

 är även »brems». I Maalselvdalen, en trakt av nordliga 

 Norge, där jag vistades sommaren 191 5, skiljer man allmänt 

 på »brems», varmed menas renens oestrider, och »klägg», 

 som är tabanider. Namnet styng förekonmier icke. Ej ens 

 i Sverge är detta namn på oestriderna allmänt, men använ- 

 des i vissa trakter. Larvhålorna i nötkreaturens hud — på 

 norska »varbylder», på danska »Verner» — kallas på sven- 

 ska vanligen bromsbulor. Namnet styng grundar sig uppen- 

 barligen på en felaktig uppfattning om oestridernas biologi, 

 och det liksom påtvingar var och en, som hör det utan att 

 känna den närmare, en sådan felaktig uppfattning. Utan att 

 här vilja föreslå förändring av den svenska benämningen 

 tillåter jag mig dock framställa till övervägande, om ej en 

 sådan vore befogad. 



I nämnda föredrag om oestriderna och deras ekonomiska 

 betydelse omtalades även de hos renen levande arterna. 

 Larven och puppan av näsbromsen, Ccphcnoniyia TrojJipe, 

 beskrevs. Särskild uppmärksamhet ägnades frågan om Hy- 

 poderina-\àxvç^xx\-A% invandring till sin plats under och i huden, 

 där man finner dem på våren. Beträffande sättet härför ytt- 

 rade jag mig försiktigt. Det framhölls såsom konstaterat, 

 att larver av Hypodervia bovis kunna förekomma i matstru- 

 pen och i ryggradskanalen, varför man finge anse sannolikt, 

 att invandringen ej sker genom huden, utan att larverna 

 upptagas med munnen samt vandra genom matstrupens 

 ^ägg och ryggmuskulaturen såsom flera antagit, huru egen- 

 domlig denna väg än måtte förefalla. Ett faktum, som dock 



