BERGMAN, OM RENENS OESTRIDER. 1 9 



försvunnit, skulle jag operera bort hudstycket inom buren, 

 fixera och inbädda det samt skära det i seriesnitt med mik- 

 rotom för att under mikroskopet söka efter larver och larv- 

 gängar. Härav blev emellertid icke något; äggen observe- 

 rades i två' månader, men det bildades icke larver i dem. 

 Innehållet var även efter denna tid vid stark förstoring oför- 

 ändrat, finkornigt som på nyss lagda ägg. Säkerligen hade 

 de icke varit befruktade. 



I juli och augusti 191 5 hade jag många, mycket gynn- 

 samma tillfällen att observera flugornas äggläggning under 

 naturliga förhållanden. Jag vistades då som svenskt ombud 

 vid renbetesförsök i Norge på fjällen Mauken och Sollidtind 

 vid Maalselven öster om Tromsö. För försökens skull hölls 

 en renhjord om c:a 250 djur samlad. Ibland drevs den från 

 kalfjället ned i skogsregionen för att möta hjordar av nöt- 

 kreatur och getter kommande från gårdar i dalen, ibland 

 hölls den i — 2 dygn tillsammans med nötkreatur och getter 

 i stora, för ändamålet uppförda inhägnader belägna i björk- 

 regionen nära skogsgränsen, och vid andra tillfällen hollos 

 enstaka renar i små, inhägnade försöksfält. De förra fälten 

 voro 'i^'] hektar vartdera, de senare 150 — 375 kvm. Sommaren 

 var ovanligt varm i denna trakt, och i renarnas närhet fanns 

 det alltid på dagen, när solen sken, gott om såväl hud- som 

 näsbromsar. 



Den 21 juli såg jag på Sollidtind äggläggningen för 

 första gången, fann äggen på håren och visade dem för de 

 närvarande försöksledarna och lapparna. Ingen hade sett 

 sådana förut. Ifrågavarande renar hade' nyss börjat fälla 

 vinterhåren, och de hade ännu kvar några larver i huden 

 färdiga att falla ut. Agg, utbildade larver och flugor före- 

 kommo alltså samtidigt. 



Sedan iakttog jag renarna vid alla tider på dygnet och 

 kunde studera flugornas äggläggning många gånger. Bäst 

 lyckades det, när renarna idisslade. De stå då stilla eller 

 ligga. Man kan stå mitt i hjorden, utan att de bli oroliga, 

 ifall man själv håller sig stilla, och idisslingen tager till den 

 grad deras uppmärksamhet i anspråk, att de ej låta störa sig 

 av flugorna på långt när så mycket som eljest. 



De finnas, som antagit, att hudbromsarna skulle kunna 



