2 2 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1917. 



farenheten, att inga renar hava sä många bromsbulor pä 

 våren som de vita. Riktigheten härav har jag själv konsta- 

 terat vid ett par tillfällen. Att den vita färgen verkligen 

 lockat flugorna, har jag märkt även på annat sätt. För att 

 något skydda nacken mot de många myggorna brukar man 

 i mössan baktill fästa en näsduk, som hänger fritt ned och 

 fladdrar när man går. Pä denna förekom det ibland, att 

 flugorna satte sig, och pä den vita insektshåven satte de sig 

 ganska ofta. 



Man har i allmänhet ansett, att Hypodernia- och CcpJie- 

 7ioj//j'/(ï-a.vtGvna. låta höra ett surrande ljud, när de komma 

 flygande, och att detta skrämmer de djur, till hvilka de 

 vilja närma sig. Man har undersökt det genom att hålla 

 flugor av Hypoderma bovis intill örat på nötkreatur. Man 

 har oroat flugorna, sä att de surrat, men kreaturen hava stått 

 lugna. Härav har man velat draga den slutsatsen, att det ej 

 är Hypoderma, som skrämmer nötkreaturen, dä de kesa, utan 

 antagligen blodsugande bromsar, Tahau2isz.x\.ç:x. 



A priori måste det förefalla föga ändamålsenligt, om flu- 

 gorna skulle komma surrande till de djur, pä vilka de, såsom 

 Hypoderma och Oedemagena, skola lägga sina ägg eller, så- 

 som Cephenoviyia, spruta in sina larver i näsan. Tydligt är 

 att det bör lyckas dem bäst, om det utsedda värddjuret för 

 avkomman icke märker något, förrän de redan utfört sitt 

 värv. Renbromsarna äro också i regeln tysta, när de flyga 

 till renarna. Blir oedemagena-honan störd i äggiäggningen, 

 händer det, att hon surrar till. Båda bromsarterna kunna 

 giva ifrån sig- ett surrande ljud, men det är icke karakteris- 

 tiskt utan låter som ljudet frän en stor fluga i allmänhet. 

 Cephenomyhr har högre ton än Oedemageiia. För att obser- 

 vera, om ljudet kan skrämma renarna, förde jag in honor av 

 de båda bromsarterna, var art för sig, i påsar av grovmas- 

 kig silkessiktduk, knöt till dem och skakade dem sedan sakta 

 vid huvudet på renar. Flugorna surrade, men renarna bryd- 

 de sig ej därom. Alltså, ä ena sidan äro renarna ej rädda 

 för ljudet, och å den andra bruka flugorna hälla sig tysta, 

 när de nalkas dem. 



Oedcmagena laraiidi lägger någon gång i.^^ även pä 

 hundar och på människor. Vid ett tillfälle undersökte jag 



