BERGMAN, OM RENENS OESTRIDER. 29 



långt när så stort antal som Oedeniagena och Cephenoniyia. 

 Bland de övriga voro svidknotten, Qilicoides pulicaris, och 

 den lilla svarta myggan, Ochlcrotatus neuiorosus, besvärligast 

 åtminstone för människor. Den senare förekom i mycket 

 stor mängd. En person brukade få flera hundra myggstick 

 på huvud, hals, händer och armarnas nedre del under en 

 kväll, barn, som gingo barbenta, kanske tusentals. 



Reaktionen hos personer komna från en stad var som 

 vanligt vid myggstick, men på personer därifrån trakten myc- 

 ket lindrig. Sedan jag vistats där 8 — 14 dagar, generade 

 myggsticken mig icke mer som förut. Anämistadiet blev 

 allt kortare och förekom slutligen icke alls. Svullnaden och 

 klådan blevo även allt obetydligare och slutligen reagerade 

 min hud mot myggsticken endast med hyperämi. Det upp- 

 stod för varje stick en liten röd fläck, som försvann efter 

 några timmar. 



Förhållandet omnämnes, emedan renarna efter all sanno- 

 likhet reagera på samma sätt emot myggsticken och snart 

 bliva okänsliga. Man kan också se renar hålla sig lugna 

 med massor av knott krypande i pälsen eller stående på 

 huvudet mellan håren för att suga blod och med andra myg- 

 gor svärmande omkring sig eller stickande över allt där håret 

 är tunt. Aldrig har jag sett renen på sådant sätt reagera 

 för att myggor sticka honom, som då en hud- eller näsbroms 

 endast rör vid honom. Märkvärdigt nog reagerar han ej 

 heller så mycket för de stora blodsugande tabaniderna. Han 

 kör bort dem, när de komma, eller när de stuckit, men gör 

 det ganska lugnt. Jag har särskilt antecknat ett tillfälle, dä 

 vi voro flera som iakttogo en ren. Han hade varit jagad av 

 oestrider och lagt sig. En tabanus kom och satte sig på 

 nosen och stack honom, så att blod trängde fram. Han 

 drev då bort honom genom att en enda gång föra nosen ut- 

 efter marken. Strax efteråt kom en Oede7nagcna\\ovL?i. Så 

 snart den rörde vid honom for han upp som en blixt. 



Man kan också av renens levnadsvanor förstå, att det ej 

 är myggorna, som driva honom upp på högfjället, när det 

 är varmt. På aftnarna brukar han nämligen komma ned till 

 närheten av skogsgränsen, där myggorna vid den tiden på 



