30 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT ICI 7. 



dygnet äro värst och, om han av egen drift går ned i sko- 

 gen på sommaren, sä är det på muhia dagar, just då myg- 

 gorna äro mest men bromsarna minst besvärHga. Det får 

 såkmda anses fastslaget, att varken myggor eller tabanider 

 försätta honom i den fruktansvärda spänning, vari han uppen- 

 barligen befinner sig på varma sommardagar, eller tvinga 

 honom till detta vandrande eller reta till dessa hastigt av- 

 värjande rörelser, som förut omtalats, utan det är renbroms- 

 arna Oedcuiagciia tanvidi och Ccphenoviyia Trompe. 



Om en flock nötkreatur kommer i närheten av en ren- 

 hjord på sommaren, beter den sig också ganska egendomligt. 

 Den ena kon efter den andra börjar att galoppera med sänkt 

 huvud och svansen i vädret kortare eller längre stycken, 

 fig. 13, alldeles som nötkreaturen söderut göra, dä nötkreaturs- 

 bromsen, Hypodenna bovis, förföljer dem. Denna art finnes 

 emellertid icke i fjälltrakterna. Några börja nysa och slicka 

 sig i näsan. Jag får tillfälle att omtala detta närmare vid 

 redogörelsen för Ceplieiwuiyia. När nötkreaturen kommit ett 

 stycke ifrån renarna, förekomma kornas kesningar allt mera 

 sällan. Om ett moln går för solen, upphöra de alldeles. 

 Närma sig hjordarna varandra på nytt, börja åter allt flera 

 kor att kesa. De äro då förföljda av renbromsar. Vita kor 

 äro mest utsatta. Hudbromsen har jag ibland sett sittande 

 på dem. Renbromsarna följa således enligt sin natur helst 

 renhjorden, men då nötkreatur äro i närheten, vända de sig 

 även mot dessa. 



Renen och nötkreaturet bete sig, som beskrivits, icke lika, 

 när renbromsarna komma, men var och en på sitt bestämda 

 sätt, nötkreaturen som när de förföljas av Hypodenna bovis. 

 Vad kan nu orsaken vara till detta beteende.'' Är det månne 

 instinkt.? Man har allmänt velat göra gällande, att så är för- 

 hållandet. Årskalvarna skulle drivas uteslutande av instinkt 

 och de äldre dessutom av erfarenhet. Om så vore, så måste 

 framhållas, att nötkreaturen skulle ledas fel av sin instinkt, 

 så att de springa för Oedeniagena. De ha alldeles ingen 

 anledning att frukta den flugan, då dess larv ej utvecklar 

 sig hos nötkreatur. Och vartill skall väl denna upphetsning 

 tjäna.? Renarna i synnerhet lida oerhört av den, och de kunna 



