BERGMAN, OM RENENS OESTRIDER. 3 1 



ändå icke undgå oestriderna. Äggläggningen kan omöjligen 

 förorsaka renen någon smärta. Det förefaller mig, som om 

 man gripit till instinkten som förklaringsgrund, emedan man 

 ej kunnat finna någon verklig sådan. 



Möjligen skulle jag ha gjort på samma sätt, om icke en 

 iakttagelse fört mig på andra tankar. Två renkalvar stodo 

 på våren i ett stall i Stockholm. De voro nyligen nedkomna 

 frän Lappland och hade med all säkerhet ej sett en fluga 

 sedan förra sommaren. Vi stodo ett par personer och be- 

 traktade dem, då en vanlig liten fönsterfluga började intres- 

 sera sig för dem. För varje gång hon satte sig pä någon av 

 renarna ryckte det till i huden på honom, och han sparkade 

 nästan som om det varit en oestrid. Det var alldeles 

 tydligt att det kittlade, när hon satte sig. Man vet ju, 

 huru det kittlar, när en fluga sätter sig i ansiktet på en 

 människa. Till och med en sovande slår bort henne rent 

 reflektoriskt. 



Jag rörde vid håret på renarna med spetsen av min 

 blyertspenna, och de skakade sig eller sparkade, men de 

 stodo lugnt för strykning med handen. På en gång blev 

 det klart för mig, huru man bör uppfatta renarnas och nöt- 

 kreaturens beteende, när hudbromsarna komma. De äro 

 ej rädda för dem i vanlig mening, de kunna som sagt ta 

 dem i munnen och äta upp dem, och de oroas ej av deras 

 surr, men det kittlar när flugorna röra vid dem, och renarna 

 veta ej, huru de skola bli kvitt denna ytterst obehagliga 

 känsla. Vid små flugor och myggor, som omge dem i tusen- 

 tal på sommaren, vänja de sig snart, ej vid de stora oestriderna, 

 som komma en och en. Men, frågar man sig, varför reagera 

 renarna icke lika mycket, då en Tabamis angriper? Det är 

 också en stor fluga, och den kommer ensam. Som svar vill 

 jag hänvisa till en analogi. Ett kittligt sto kan t. ex. slå 

 vilt blott man låtsas röra vid ljumskarna utan att göra det, 

 men det kan tillåta, att man stryker det hårt på samma 

 ställe, och det reagerar ej så mycket för ett piskslag. 

 OedetnagenaAxowoxw^i nalkas renarna och utföra sitt delikata 

 arbete med stor försiktighet och utomordentlig envishet, 

 vilket tydligen verkar högst irriterande. En tabanid angriper 



