JOHN SAHLBERG: ODO MORANNAL REUTER. 69 



singfors och öfver hvars lif en vidlyftig biografi utarbetas af 

 Aspelin-HaapKYLA och hvaraf Vol. I helt nyss utkommit, 

 speciminera för lektorstjänst i teologi. För detta ändamål 

 hade. han utgifvit en afhandling, Dogmen om barndopet, histo- 

 risk kritisk afhandling, och utsett Odo Reuter till posterior 

 opponens. Denna afhandling, som har till motto GöTHES ord: 

 »Schädliche Wahrheit ich liebe dich mehr als nützlische 

 Lüge», och som väckte liflig opposition i vidsträckta kretsar 

 och blifvit föremål för kanske mer kritik och skriftligt be- 

 dömande än något annat disputationsspecimen i vårt land, 

 blef ventilerad i Abo den 12 febr. 1866. Efter fuUgjordt upp- 

 drag sände Odo Reuter mig sitt interfolierade häfte af 

 disputationen med anteckningar till oppositioner, detta till 

 minne af sitt första offentliga uppträdande. Händelsevis fick 

 jag för par dagar sedan, då jag bland gamla böcker sökte 

 efter Reuter's dikter, öga på detta häfte, som jag längesedan 

 glömt. Man måste förvåna sig öfver den mogenhet och skarp- 

 synthet vid en diskussion om dessa höga frågor hos den icke 

 fullt i6-åriga ynglingen, hvarom de talrika anteckningarna 

 vittnade. Jag vill här afskrifva tvänne af dessa oppositioner, 

 hvilka gälla kärnpunkter i afhandlingen. 



Pag. 2^. Kraft. — Kan man då bestämma, hvilken kraft 

 Kristus meddelade barnen, då han välsignade dem, och att 

 det var någon kraft måste man antaga däraf, att han »full 

 med nåd och sanning» aldrig gjorde något pro forma.? 



Ett annat, som vittnar om en klyftighet och de polemiska 

 anlag, som sedan ofta kom till användning äfven i hans veten- 

 skapliga skrifter. 



Pag. ÇÇ. Får barnet ej blifva delaktigt af dopets heliga 

 sakrament, emedan det ej kan äga tro, åtminstone ej i dess 

 speciella betydelse, så kan jag i samma ton predika bort 

 brödet från barnens mun, då jag slutar sålunda: »den som 

 icke arbetar, han skall icke äta: barnen arbeta icke, alltså 

 skola de icke heller äta». 



Odo Reuter hade redan denna tid en ovanlig stilistisk 

 förmåga, hvilken ofta användes i kamratkretsar, särskildt i 

 gymnasii konvents, »Sångföreningens», handskrifna tidning 

 Veritas et jocus. Här finner man ofta både skämtsamma och 

 allvarsamma artiklar, undertecknade dels med signaturen -r-R-r- 



