72 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I917. 



skådat så mången gång, skådat med helig vördnad för Ska- 

 parens majestät; och frågar sig sedan, om han skulle kunna 

 återse denna härliga natur med samma sinne, då han åter- 

 vänder. Det förefaller, som om han fruktade för att falla för 

 universitetsstadens frestelser, då han där saknade hemmets 

 hägn. 



Han kom till hufvudstaden, tog studentexamen med stor 

 heder. Hans föräldrar hade ombesörjt för honom ett godt 

 kvarter, med en sträng ordning älskande kristligt sinnad hus- 

 moder. Men han kom i för honom nya förhållanden, han 

 fick talrika nya kamrater både goda och onda. Såsom alla 

 nyssblifna studenter, kom han snart under äldre kamraters 

 inflytande. Han hade ett tilldragande väsende och var såsom 

 förut framhållits synnerligen begåfvad, han fick därigenom 

 vänner, blef högt uppburen, ja t. o. m. beundrad, men han 

 hade i grund en svag natur. Nu började för honom en tid 

 af inre kamp och strid. Härunder fick han nästan dagligen 

 bref af sin moder, varnande, uppmuntrande, tröstande. Han 

 stod sålunda ej ensam i striden. Utan tvifvel skildrar följande 

 sköna dikt förhållandet mellan honom och hans moder, äfven 

 hon poetiskt begåfvad. 



Du oc/i Jag. 

 En brusande storm, som på hafvet går 

 Och Iradgande skum omkring sig slår 

 Är jag! 



Den skimrande aftonens varma flägt, 

 Af fridfulla andar till susning väckt 

 Är du! 



Och forsen, som söker med mäktigt brus 

 En brådskande väg genom jordens grus 

 Är jag! 



Men källan som porlar' så tyst, så tyst 

 Förnöjd som blott vindens våg har kysst 

 Är du! 



Ett stormande hjärta, ett oroligt bröst 

 Är jag! 



Min fredande ängel, min stillande tröst 

 Är du! 



* Svnes hafva afseende på modrens saktmodiga och stilla sätt att 

 banna (förebrå). 



