74 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1917. 



Nova species du är, Cercopis Miinmü Reut. 



Niger, nitidus est, in facie valde pubescens, 



Albo-collari hoc, angusta tegmina sunt! 



Nova species du är, ty icke ens Scopoli, Curtis, 



Geoffroy, Müller och ej Mulsant och Rey ens en gång 



Känna till dig, och förgäfves Mäklin skall bråka sin hjärna, 



Att uti deras verk söka dig ett synonym. 



Måtte du sprida dig snart åt söder, öster och väster. 



Och bli känd öfverallt, Cercopis Mimmii Reut. 



Må du en blandula bli bland andra Typhlocybider, 



Hvarje dag må alltmer framstå för oss hvad du är. 



Alltid ej »gul», må alltmer den bjärta teckningen framstå. 



Ej som hos blandula dock först emot lefnadens slut. 



Nej! må som linien på blandulas glänsande vinge 



Snart ock skönjas ditt namn, synbart mera och mer. 



Och må en gång du till sist som Melampsalta mön/ana 



Höja i aftonens stund, Ijuflig din segersång. 



Högt ifrån kronan utaf arbor Seien tiarum! 



Hvarje Cicad i vårt land, hjälpe dig, broder därtill! 



Följande dag fann man i »Dagbladet» en anonym artikel, 

 En disputationsakt, däri förra delen af disputationsakten med 

 satirens skarpaste vapen nedsablades och förlöjligades. Det 

 var ej svårt att häri igenkänna R:s hvassa penna, men egen- 

 domligt nog kunde den angripne ej ana, hvem som stod 

 bakom artikeln. Odo Reuter fortfor allt framgent att vara 

 fakultetens professorers synnerliga gunstling. 



Brefväxlingen med mig fortfor lifligt, men handlade snart 

 härefter så godt som uteslutande om insekter. Högst sällan 

 ingår i något bref en kort notis angående hans personliga 

 lif eller antydningar om förhållanden i hemmet eller i kamrat- 

 kretsar, skrifna i hans korta, säreget spirituella stil. 



Ett bref påskrifvet hösten 1873 slutar med följande ord. 

 »Du ser således att jag älskar — att framställa gåtor, men 

 att lösa dem, därtill har jag ingen lust icke ens för dig — 

 åtminstone för närvarande.» Såsom svar härpå torde jag 

 hafva skrifvit: »Du ställer mig verkligen på tinnarna af templet, 

 men kom i håg, att när man sagt A skall man också säga 

 B.% — Svaret lyder i följande bref: 



»Du skrifver att jag satt dig på »tinnarna af templet». 

 Angående denna sak, kan jag ej annat svara dig, än att 



