JOHN SAHLBERG : ODO MORANNAL REUTER. 93 



anföras dock inga ens skenbara bevis. Inga mellanformer 

 har förf. kunnat uppvisa, ej heller anföra några observationer, 

 att dessa »emigranter» fortplantat sig på barrträden eller att 

 där anträffats larver af dem. En sakkännare, som vet t. ex. 

 huru väsentlig skillnad i kroppsbyggnaden finnes emellan den 

 på barrträd lefvande Erytlirineiira rosea Fi.OR och den till 

 färg något liknande E. flammigera GOEZE \cblaiidula Ro.SSi), 

 som lefver på olika slag af löfträd, men på senhösten, då 

 löfven börja afFalla och vistelsen där blir otreflig, söker skydd 

 på ett närliggande barrträd för att antingen öfvervintra där 

 eller krypa ned bland torra löf och där lägga sig i vinter 

 dvala, han inser lätt, att författaren huggit i sten. För att 

 göra sådana hypoteser för en nykter naturforskare »antagliga» 

 erfordras naturligtvis noggrannare observationer, uppfostrings- 

 försök m. m., hvilka ännu totalt saknas.^ 



Det viktigaste arbete, som Reuter författade under det 

 han låg blind och sjuk och hvilket vittnade om en oerhörd 

 energi och själskraft är hans stora populära verk Insekternas 

 lefnadsvanor och instiiiktey I. Detta arbete, som äfven ut- 

 kommit i en tysk upplaga, och jämväl öfversättes till finskan, 

 skall säkert göra hans namn kändt och kärt för generationer 

 af naturvänner i flera länder. 



Från tusentals större och mindre afhandlingar rörande 

 ifrågavarande ämne, samlade ur världslitteraturen, de finnas 

 förtecknade i slutet af boken, och hvaraf han lärt känna flera 

 först på sjukbädden genom att låta dem föreläsas sig, 

 förstod han med stor urskillning välja det viktigaste och in- 

 tressantaste samt öfversiktligt ordnadt på sitt lediga och lif- 

 fulla språk framställa det för sina läsare. 



* (På senhöst och vinter söka sig fullbildade insekter till platser, där 

 de hafva det bra. En mycket kall och regnig vinterdag fann jag t. e.N. 

 tillsammans med min son på en högplatå på Corfu medelst inscktsåll från 

 den frodiga mossan, som betäckte stammarna af enstaka stående väldiga 

 vilda päronträd (Pyrus amygdaliformis), omkr. 20 skilda arter af Bruc/nes 

 i 1,000 tusentals individer. Icke var jag hågad tro alt dessa insekter, som 

 nu för det mesta lefva på Papilionaceer, voro på färd att öfvergå till några 

 på Pyrus lefvande skalbaggar.) 



