JOHN SAHLBERG: ODO MORANNAL REUTER. 95 



Under nattens mörka timmar, då han var fri från sina 

 svåra neuralgiska plågor, klädde sig hans tankar ofta i poetisk 

 form och då han om morgonen vaknade dikterade han till 

 uppteckning de verser, som han uttänkt och hvilka sedan 

 utgåfvos under titel Nattens så?iger. De tolka hans sinnes- 

 stämning under pröfvotiden, hans ånger, tröst och fröjder 

 samt äfven i gripande ord hans inre själs strider mellan tvifvel, 

 hopp och tro. Bland dessa finnas ock fosterländska, hvilka 

 såsom de från hans ungdomstid vittna om en hoppfull opti- 

 mistisk syn på framtiden, om man undantager en, den eljest 

 så poetiskt sköna dikten / Norge. 



I sången Solglimtar skildrar han kanske bäst sin sinnes- 

 stämning. Den slutar på följande sätt: 



Lifvets brännande strålar 

 mer till min bädd ej nå, 

 men genom skuggorna skymta 

 glimtar af sol ändå. 

 Då blir det varmt i mitt hjärta, 

 , då blir det sång i min själ. 



Sorgerna då jag bjuder 

 lycklig och glad farväl. 

 Glömmer plågornas smärta, 

 Minns blott att tusental 

 likar försmäktande lida 

 mångfaldt bittrare kval. 

 När till mitt tysta läger 

 smyger sig då och då 

 in eti värmande solglimt, 

 aldrig jag klaga må. 

 Säll är blott den, som lifvets 

 tuktande hand har lärt 

 tacksamt njuta de minsta 

 mått, som Ivckan beskärt. 



Till sommaren 1813 fîyttade Odo Reuter såsom förut 

 till sin hemort Pargas och började, ehuru kroppsligen nedbruten 

 och medveten att hans dagar voro räknade, med ifver arbeta 

 på sitt tillämnade verk om Myrmeco-mimetiska Hemiptera. 

 Härunder ådrog han sig en häftig influensa, som åtföljdes af 

 lunginflammation, och den 2 september utandades han sin 

 sista suck ända till det sista ömt vårdad af sina anhöriga, 

 bland dem hans ålderstigna fromma moder. 



