78 EN'TOMOLOGISK TIDSKRIFT 1913. 



Saiiiniankomstcn den 14 december 1912. 



Sedan ordföranden, doc. S. Bengtsson, hälsat de talrikt 

 närvarande medlemmarne välkomna, utsagos amanuenserna E. 

 WiD.MARK och A. Kemner till revisorer för granskning af räken- 

 skaper och bibliotek. 



Ordföranden föreslog, att sällskapet i början af nästkommande 

 år skulle fira i o-årsfest, och beslöt sällskapet uppdraga åt styrel- 

 sen att anordna en dylik. 



Lektor E. Wahlgren höll föredrag öfver det Öländska alf- 

 varets fjärilfauna. Efter några inledande ord om det stora södra 

 alfvarets geologiska, topografiska, klimatiska och botaniska natur,' 

 redogjordes för förekomsten af de 44 arter 7nacrolepldoptcra före- 

 dragaren anträffat. Af dessa voro sannolikt endast 30 verkligt 

 tillhörande alfvaret, och af dessa 6 arter endast träffade på alf- 

 varängsartade lokaler, de öfriga dessutom eller uteslutande på 

 alfvarstäppen. Af de 30 äkta alfvarfjärilarne voro icke mindre 

 än 26 arter mer eller mindre heliophila, d. v. s. åtminstone till- 

 fälligtvis dagflygande, ehuru endast 9 tillhörde de verkliga dag- 

 fjärilarne (Rhopalocera). Alfvarfjärilarne visade ganska tydliga 

 anlag för nanism; detta var fallet med alfvarets båda vanligaste 

 dagfjärilar, Satyrus semele och Coenonymplia pamp/iihis samt dess- 

 utom åtminstone med Lycœiia argus, Mesotypc virgata och Co- 

 scinia striata. En del arter hade på alfvaret utbildat säregna 

 raser: Satyrus semele, Thalpophila matura, Selidoscma ericetaria 

 och möjligen Endrosa roscida; af andra förekommo utprägladt 

 sydliga raser, såsom Scordiona fagaria, af åter andra funnos 

 afvikande aberrationer, såsom Epiiiephele jurtitia, Lycœna astrarche, 

 Augiades comma, Agrotis orboiia. I ökologiskt hänseende var 

 alfvarfaunan mera en xerophil ängsfauna än en hedfauna; i sin 

 sammansättning vore dock alfvarfaunan något i vårt land alldeles 

 enastående med bl. a. sådana arter som Acontia luctuosa och 

 Endrosa roscida. I sin faunistiska sammansättning var alfvarets 

 fjärilvärld mer utprägladt sydlig än dess växtvärld; olikt denna 

 saknades också fullständigt glaciala eller subglaciala relikter. Af 

 alfvarfjärilarne voro 26,6 % af orientaliskt ursprung, de öfriga af 

 sibiriskt, medan Ölands fjärilfauna i sin helhet blott hyste 15 % 

 arter med orientalisk härkomst. Alfvarets fjärilfauna talade enligt 

 föredragaren för en invandring direkt från kontinenten, sannolikt 

 under Ancylustiden, en åsikt som föredragaren förut framfört i 

 »Fauna och Flora», årg. 19 10 och Zeitschr. f. wiss. Insektenbiologie, 

 Jahrg. 1912. — 



De för alfvaret mest karakteristiska formerna af Macrolepi- 

 doptera visades. 



Folkskolläraren O. Ringdahl föredrog öfver Sveriges Rof- 

 flugor och demonstrerade flera intressantare representanter för 

 denna grupp, af hvilka två, Cyrtopogon lateralis Fall. och Rhadi- 

 urgus variabilis Zett , ej förut påträffats i Skåne. g^ 



