Io6 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I913. 



ling. Nu är kunskapen om de särskilda arternas lefnadssätt 

 en svag punkt i entomologien och särskilde svag om man 

 bortser från fjärilarne, som äfven i våra nordliga trakter ej så 

 sällan uppfödas åtminstone frän larvstadiet. Därför måste 

 man gifva begreppet »arktisk» en vidare tolkning och äfven 

 medtaga de insekter som konstant anträffas i subarktisk om- 

 gifning. Detta faller sig hos oss jämförelsevis lätt, där som 

 redan nämndt det subarktiska området i det hela samman- 

 faller med björkzonen. Däremot kan man i Skandinavien ej 

 räkna barrskogsinsekter som arktiska, äfven om de förekomma 

 långt norrut. — ■ Island intager en egendomlig mellanställning. 

 On räknas af både Friese och Ki.ER till det subarktiska 

 området fastän den är nästan alldeles skoglös, och det med 

 rätta. Skoglösheten vållas nämligen (liksom, på de sydligare 

 belägna Färöarne) af de tätt återkommande stormarne, ej af 

 temperaturförhållandena i och för sig. Faunan visar också 

 en blandning af arktiska och palearktiska element med från- 

 varo af sådana former, t. ex. dagfjärilar, som äro särskildt 

 känsliga för blåst. Belysande är äfven, att den enda hittills 

 funna humlearten, Boiubus joiiclhis Kby, väl är nordlig, men 

 ej arktisk. 



I ett så utprägladt gränsområde som norra Skandinavien 

 är det naturligt, att äfven ichneumoniderna visa en stark 

 blandning af boreala (= barrskogs-), subarktiska och arktiska 

 element. Enär de olika vegetationsomrädena äro på det 

 mest invecklade sätt inslingrade i hvarandra, blir det som 

 sagdt nödvändigt att till de arktiska räkna äfven en mängd 

 former från björkzonen. Dock måste man taga hänsyn till, 

 att många sydliga arter tränga långt norrut längs den relativt 

 varma norska kusten och sålunda ge björkskogens fauna etl 

 tillskott, som med säkerhet ej är arktiskt. Af denna orsak 

 kan det klassiska arbetet i Nordskandinaviens entomologi, J. 

 W. ZETTER.STEDTS »Insecta lapponica» (Leipzig 1840), ej 

 anses som en arktisk fauna, ty det medtar allt som författaren 

 under sin resa år 1832 insamlade. Hufvudmassan af mate- 

 rialet stammar från barrskogen på svenska sidan och björk- 

 skogen på den norska. Lokaluppgifterna äro för sin tid 

 mycket goda och möjliggöra en ungefärlig uppskattning af 

 arternas hemortsrätt. Men ett sådant bedömande är na- 



