E. WAHLGREN, SVERIGES INSEKTSGEüGRAEISKA INbELNlNG. I37 



val af någon tillräckligt stor och jämförelsevis väl känd in- 

 sektgrupp, hvars arter dessutom ha god spridningsförmåga 

 och icke äro allt för starkt ekologiskt bundna. För vårt 

 lands vidkommande fyllas dessa fordringar endast af fjärilarna 

 och skalbaggarna. Bada ordningarna ha i detta fall sina 

 fördelar och nackdelar, och hvilken man väljer, synes mig 

 närmast vara en smaksak. Af åtskilliga skäl har jag emel- 

 lertid föredragit fjärilarna, dock med uteslutande af de s. k. 

 mikrolepidoptererna, hvilkas utbredning ännu är allt för ofull- 

 ständigt känd. 



Man kunde invända, att äfven i vår kännedom om ma- 

 krolepidopterernas utbredning ställvis allt för stora luckor 

 finnas, för att icke motiveringen för en insektgeografisk in- 

 delning baserad på denna komme att delvis hänga i luften. 

 Att denna invändning har fog för sig, medges villigt och 

 framgår allt för tj'dligt af det följande, men å andra sidan 

 är säkerligen behofvet af en sådan indelning så starkt, att 

 ett försök icke desto mindre måste göras. Och något annat 

 än ett försök eller ett förslag kan det ju knappast bli fråga om. 



I fråga om terminologien för de djurgeografiska områ- 

 dena har jag för de största af dessa bibehållit den sedan 

 gammalt gängse benämningen regioner i stället för det af 

 Ekman föreslagna och af mig förut godtagna »zoner», som 

 väl kunde passa på vissa af fjäll- men knappast på låg- 

 landsområden, och som ju lika väl som »regioner» brukats 

 i växlande betydelse. Underafdelningarna af regionerna 

 kallar jag distrikt och förutskickar redan här den upplys- 

 ningen, att mellan regioner och distrikt icke blott råder en 

 kvantitativ skillnad utan äfven en kvalitativ, i det regionerna 

 äro klimatiskt begränsade områden, medan sammansättningen 

 af distriktens fauna öfvervägande beror af (geo- eller kultur-) 

 historiska faktorer. Skulle det visa sig, att regionerna behöfva 

 uppdelas i mindre, klimatiskt betingade områden, må dessa 

 kallas siibrcgioncr. Huruvida man vill tillerkänna ett öfver- 

 gångsområde rang af region eller subregion af en närliggande 

 region, är naturligtvis i många fall en smaksak. Distrikten 

 torde lämpligtvis kunna uppdelas i insektgeografiska provin- 

 ser, hvilkas begränsning betingas af mycket växlande och 

 komplexa faktorer. 



