138 ENTOMOI.OGISK TIDSKRIFT IQI3. 



Materialet till föreliggande uppsats utgöres utom af egna 

 insamlingar samt fynduppgifter i litteraturen och i samlingar 

 tillhörande univa^rsiteten i Uppsala och Lund, Riksmuseet 

 samt Centralanstalten för jordbruksförsök till stor del af f)'nd- 

 notiser och fängstlistor från åtskilliga trakter af värt land, 

 hvilka ett flertal samlare godhetsfuUt ställt till mitt förfo- 

 gande. Då jag hoppas någon gång framdeles bli i tillfälle 

 att i tabellarisk form publicera dessa primäruppgifter tillika 

 med deras proveniens, har jag icke ansett nödigt att belasta 

 denna uppsats med litteraturcitat eller insamlarnamn. I fråga 

 om artnomenklatur har jag af praktiska skäl i regel användt 

 STAUDINGER-REBEL-katalogens. 



Olika zoogeografiska indelningar af vårt land. 



Min afsikt är här icke att meddela någon fullständig 

 historik öfver vårt lands djurgeografiska indelning, endast att 

 referera några representativa indelningsförsök, som på grund- 

 val af olika djurgruppers utbredning gjorts, dels för att visa 

 i hvad mån åsikterna i fråga om en sådan indelning varit 

 delade, dels för att påvisa i hvilken grad det förslag till in- 

 delning, jag nedan föreslår, öfverensstämmer med eller af- 

 viker från dessa tidigare försök. 



ZetterSTEDT (Insecta Lapponica, 1840) urskiljer inom 

 Lappland följande insektgeografiska regioner: 



1. Regio alpina »quae ex alpibus summis et ipso jugo, 

 nive perenni tectis, constituitur». 



2. Regio subsylvatica et subalpina. 



3. Regio syluatica. 



Af dessa regioner omfattar den andra såväl videbältet 

 som fjällbjörkskogarna, medan »regio sylvatica» utgöres af 

 barrskogsområdet. 



Sven Nilsson (Skandinavisk fauna. Däggdjuren, 1847) 

 indelar på grund af däggdjurens utbredning landet i följande 

 djurgeografiska områden. 



1. Snöregioneu , som sträcker sig från de högsta snö- 

 fjiillens toppar ned till den första busken. 



2. Vide- och björJciegioiien. 



