E. WAHLGRKN, SVERIGES INSEKTSGEOGRAKISKA INDELNING. 141 



tände i fråga om fjällregionernas omfattning, rörande den 

 tempererade regionens nordgräns samt beträffande bokregio- 

 nens (och mullbärsträdregionens) berättigande. 



Arktiska regionen. 



Att det ofvan björkgränsen belägna fjällområdet, (jÖRAN 

 WaiileniîERG's »regio al[)ina» och Ekman's »arktiska zon», 

 äfven insektgeografiskt bör afskiljas såsom en särskild region, 

 därom torde numera råda föga meningsskiljaktighet. Äfven 

 Pagenstecher (Die Verbeitung der Schmetterlinge, Jena 

 1909) låter den fjärilgeografiska arktiska regionens nedre gräns 

 sammanfalla med trädgränsen. Zetterstedt, Nilsson och 

 AURIVILLIUS räkna videzonen tillsammans med fjällbjörkom- 

 rådet. Videzonen är emellertid endast en af topografiska 

 och hydrografiska förhållanden betingad växtformation, som 

 i flackare sluttningar kan följa fjällbäckarna hundratals me- 

 ter upp i fjällhedsområdet, medan den i brantare stupningar 

 endast bildar ett smalt gränsbälte ofvan björkskogen; oftast 

 är den upplöst i isolerade buskbestånd, som rundt om om- 

 gifvas af fjällhedsformationer. Att i sådant fall faunistiskt 

 geografiskt skilja den frän arktiska regionen är ogörligt. 

 Ekologiskt utgöra dock dessa videbestånd karakteristiska och 

 från fjällhedsformationerna väl skilda biosynoecier. 



Roman (1. c.) anser, att såsom den arktiska (alpina) 

 regionens nedre gräns bör anses barrskogsgränsen, och att 

 således hela björkområdet bör sammanslås med densamma. 

 Men hans motivering: »emedan hon (insektsfaunan) ofvanför 

 trädgränsen med få undantag blott är ett fattigt extrakt af 

 björkfaunan», synes mig tydligt tala för en motsatt uppfatt- 

 ning. Redan uttrycket »fattigt extrakt» vittnar ju om, att 

 allra största delen af björkområdets insektvärld upphör vid 

 trädgränsen, hvilket i och för sig vore tillräckligt skäl för 

 att låta denna sammanfalla med regiongränsen. Komma 

 sä de tungt vägande »fä undantagen», d. v. s. att i denna 

 fattiga högfjällsfauna ingå för densamma säregna element, 

 så synes mig alldeles icke något skäl föreligga att för insek- 

 ternas vidkommande frångå det zoogeografiskt gängse bru- 



