E. WAHLGREN, SVKRU'.KS INSEKTGKOGKAFISKA INDKI.NING. 1 59 



baltiska öarna föiekonimaiuie arterna skulle till en sädan grupp 

 räknas endast 7 arter, d. v. s. 5 %, eller om man medräknar 

 äfven de arter, som utom på andra växter ofvcrvägaiidc före- 

 komma pä bok växter, 10 arter, d. v. s. ungefär 7 %. Af de 

 sydliga fjärilar, hvilkas nordgräns ungefär sammanfaller med 

 det mellansvenska låglandsdistriktets, lefva endast omkring 

 5 ?o på växter (vanligen ek), hvilkas nordgräns sammanfaller 

 med ekgränsen. Medräknar man för den grupp fjärilar äfven 

 sådana näringsväxter, som gå upp i den botaniska lönnregio- 

 nen, kommer siffran för de möjligen trofiskt begränsade ar- 

 terna ändå ej att uppgå till mer än c;a 10% af hela grup- 

 pen. För andra korologiska grupper bli procenttalen ännu 

 lägre. Som regel gäller således, att larvernas näringsväxter 

 ha vida större utbredning än fjärilarna. 



Tar man hänsyn till de fuUbildade fjärilarnas närings- 

 växter, de honungsalstrande blommorna, bli beräkningarna 

 högst osäkra. AURIVILI.IUS har i »Insektlifvet i arktiska län- 

 der» (Vegaexpeditionens »Studier och forskningar») visat, att 

 de i detta sammanhang hufvudsakligen ifrågakonimande blom- 

 morna, de s. k. blandade blommorna (MÜLLERS B och B') 

 samt fjärilblommorna (MÜLLERS F") bli absolut artfattigare 

 mot norden: i Skåne 263 + 46 arter, i Finmarken 112 -f 22. 

 Äfven relativt visa ifrågavarande blommor någon minskning 

 norrut: i .Skåne 28,9*^/0, i Finmarken 26,7^/0 af samtliga väx- 

 ter. För så polyfaga insekter som de fullbildade fjärilarna 

 betyda emellertid hvarken det absoluta eller det relativa an- 

 talet lepidopterofila arter något väsentligt i jämförelse med 

 antalet individ, men detta undandrager sig ju all exakt upp- 

 skattning. Att vissa äfven mycket vidsträckta biosynoecier 

 äro jämförelsevis fattiga på lepidopterofila blommor, har vis- 

 serligen stor betydelse för fjärilarnas ekologiska fördelning, 

 men för vårt land, hvars alla regioner utom de arktiska om- 

 fatta såväl barrskogs- som löfskogssamhällen, såväl hydrofila 

 formationer som kultursamhällen, torde växtsamhällenas olika 

 natur vara af föga betydelse för den faunistiska fjärilgeo- 

 grafien. 



Edafiska faktorer. I ett land med så växlande mark- 

 beskaftenhet som vårt spelar denna icke vare sig direkt eller 

 genom sin betydelse för vä.xtformationerna någon afsevärd roll 



Eiiloniol. Tid skr. Arg. j^. H. 2 — 4 (içjj). II 



