l6o ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I913. 



för den faunistiska utbredningen. En viktigare roll synes den 

 spela genom sin betydelse för marktemperaturen, t. ex. ifråga 

 om nordliga relikter på sydliga myrar och beträffande de 

 baltiska öarnas alvararter, ett par fall, då dess ekologiska be- 

 tydelse sammanfaller med den faunistiska. 



Oroi^raßska faktorer. Med undantag för isolerandet af 

 de baltiska öarnas fjärilvärld synes fördelningen af vatten och 

 land ej vara af någon tills vidare påvisbar betydelse för ijä- 

 rilarnas utbredning inom vårt land. Ej ens den tvärgående 

 mälardepressionen eller de stora norrländska floderna synas 

 utgöra några oöfverstigliga gränser för fjärilutbrednihgen, om 

 det också måhända vid en noggrannare undersökning skall 

 visa sig, att denna sats behöfver modifieras. 



Fastlandets orografiska gestaltning synes hufvudsakligen 

 vara af betydelse för klimatet i norrländska och småländska 

 höglandsområdena. I hvilken grad det senare området ver- 

 kat hämmande, riktande och delande på de sydliga invan- 

 dringsströmmarna, kan icke till fullo uppskattas, förr än så- 

 väl det inre Smålands som Västsveriges fjärilfauna i detalj 

 blir bättre känd. Att det haft en sådan inverkan framgår 

 dock af hvad vi redan känna om fjärilfaunans sammansättning 

 i Syd- och Mellansveriges väst- och östprovinser. 



Att de tvärgående höjdsträckningarna Kolmården-Tiveden 

 haft någon betydelse som svåröfver.skridlig barriär, finnes 

 knappast något som talar för. Endast ett fåtal af det syd- 

 svenska kustdistriktels fjärilar synes nämligen på östra sidan 

 (ännu.?) ha nått upp till Kolmården. 



De historiska faktorerna äro både af geohistorisk och 

 kulturhistorisk natur. De geohistori.ska äro dels paläogeogra- 

 fiska dels paläokiimatologiska. 



Vårt lands senkvartära paläogeografi har haft den största 

 betydelse för fjärilfaunans sammansättning och framförallt be- 

 .stämt invandringsvägarna. Sedan det visat sig, att den bal- 

 tiska istidens inlandsis täckt hela Fennoskandia (inklusive det 

 småländska höglandet och den nordvästnorska kusten), kan 

 det icke längre vara tal om interglaciala reliktformer. Hela 

 områdets fauna är således af senkvartär ålder och dess in- 

 vandringsvägar till vårt land äro i det föregående nämnda. 

 Hufvudvägarna äro en nordostlig från Ishafskusten och Fin- 



