K. WAHLGREN, SVERIGES INSEKTGEOGRAFISKA INDELNING. I 6] 



land norr om Bottniska viken, en sydlig-västlig genom Norge, 

 en s\-dlig öfver Danmark och en sydostlig till och öfver de 

 baltiska öarna, de båda förstnämnda vägarna alltjämt trafi- 

 kabla, de bada senare sedan öfvergängen mellan ancylus- och 

 litorinatiden uppbrutna. Att arternas olika invandringsvägar 

 hufvudsakligen sätta prägeln på distriktfaunorna, har i det 

 föregående antydts. 



De senkvartära klimatväxlingarnas betydelse för den nu- 

 tida Ijärilfaunans sammansättning berör hufvudsakligen relikt- 

 förekomsterna. Köldrelikter ha i det föregående flerestädes 

 omnämnts; värmerelikter frän litorinatiden inom de nordliga 

 regionerna, som inom växtvärlden och bland molluskerna icke 

 äro sällsynta, ha ännu icke med säkerhet kunnat påvisas i 

 fjärilfaunan. Att vi däremot på de baltiska öarna, särskildt 

 alvarområdena, och äfven på sydsvenska fastlandet ha en 

 värmerelikt insektfauna, i hvilken äfven fjärilar ingå, har jag 

 förut framhållit och skall i ett annat arbete återkomma till. 



I detta sammanhang vill jag ytterligare vidröra frågan 

 om det sydsvenska kustdistriktets, speciellt Skånes, många 

 säregna fjärilar. I det föregående har visats, att deras nord- 

 liga begränsning knappt kan vara af klimatologisk eller trofisk 

 natur; att den icke direkt kan vara en produkt af edafiska 

 eller orografiska faktorer, är också utan vidare tydligt. Åter- 

 står endast att anlägga historiska synpunkter. Två — eller 

 kanske tre — möjligheter, som för öfrigt icke utesluta hvar- 

 andra, synas förefinnas. Antingen kunna de vara värmere- 

 likter från senare delen af ancylusperioden (eller från Blytt- 

 Sernanders subboreala tid.''?), och detta synes sannolikast 

 åtminstone beträfiande sådana arter, som utom på vissa xero- 

 termiska lokaler i Skåne äfven förekomma pä Öland och 

 Gottland, eller också ha de ännu ej Jmnnit utbreda sig till 

 sin klimatiska nordgräns. Det senare är ju fallet med flera 

 af :> bokregionens» växter, framförallt boken själf. Möjligen 

 kan deras spridning ha blifvit fördröjd genom den förmodade 

 klimatförsämringen under subatlantisk tid. En del, för hvilken 

 Öresund ej utgjort något oöfverkomligt hinder, kunna dess- 

 utom ha inkommit jämförelsevis sent. Att åtskilliga arter 

 under det sista halfseklet varit stadda i utbredning synes vid 

 jämförelse med äldre litteratur ej osannolikt. Så tyckes exem- 



