l82 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT I913. 



Som bekant äro bladen växtens assimilationsorgan; till 

 dem ledes vatten med däri lösta salter från stammen genom 

 bladskaftet och fördelas därefter genom ett fint förgrcnadt 

 system av kärlsträngar likformigt öfver bladets hela yta. 

 Under inflytande af ljuset bildas i klorofyllet af luftens kol- 

 syra, som . tränger in genom klyföppningarne, samt vattnet 

 s. k. kolhydrater, såsom stärkelse och socker. 



När bladen på hösten gulna, undergå de vissa kemiska 

 förändringar, som resultera uti en minskning af de värdefulla 

 beståndsdclarne, såsom järn, magnesia, fosfors^Ta m. m. 

 Denna minskning antager man på goda grunder äga rum 

 genom en partiell utvandring genom bladskaftet. Man har 

 experimentellt visat detta genom att på hösten göra ett snitt 

 tvärsöfver midtnerven af ett ännu grönt blad; man fann då, 

 att det nedanför snittet varande partiet af bladet inom kort 

 gulnade, medan bladet i öfrigt höll sig grönt, tills det skrump- 

 nade. Den del af bladet, som ej haft något organiskt aflopp 

 för sönderdelningsprodukterna, vissnar således utan att gulna; 

 och blad, som afplockas som gröna, skrumpna i allmänhet 

 och vissna utan att gulna, under det att blad, som sitta 

 kvar, förr eller senare antaga den gula färgen. Dylika före- 

 teelser tala ju obestridligen för en kontinuerlig utvandring af 

 vissa produkter ur bladen genom ledningsbanorna in i gre- 

 narne. 



Det är i belysningen af dessa företeelser, som minerar- 

 larvernas verksamhet måste ses, och det är utan vidare klart, 

 att kan man få en del af ett blad att på hösten behålla sin 

 gröna färg genom att afskära nerven nedanför densamma, 

 så verkar minerarnes ingripande på samma sätt, genom att 

 de skära af ledningsbanor i de delar af bladet, där de mi- 

 nera, och man behöfver ej med Wood tillgripa hypotesen 

 om särskilda »konserveringsvätskor», som larverna ha till sitt 

 förfogande. 



Det är lätt att visa riktigheten af denna uppfattning 

 genom undersökning af ett par höstminor, och ekens blad, 

 som på senhösten ha talrika minor såväl af en Nepttculaart, 

 den ofvan nämnda A^. suhbiinaciilclla som af en IJihocollctis- 

 art, lämnar oss ett ypperligt undersökningsmaterial. 



Som nämndt hade WOOD och TUTT observerat en olik- 



