s. BENGTSSON: UNDERSÖKN. ÖFVER ÄGGEN HOS EPHEMERIDERNA. 307 



(Lin.) (event, det ännu icke bekantgjorda ägget af någon den- 

 na närstående art). 



Äggen (Taf. III. Fig. 24) äro, såsom i allmänhet inom 

 denna familj, små, till formen kort ovala — nästan runda, 

 längden 0,180 mm., bredden 0,126 mm.; färgen hvitgul. 



Chorion är särdeles tunn, 0,0027 mm., dubbel, med en 

 helt tunn exochorion och mycket tjockare endochorion, båda 

 utan synlig struktur. Ytan tyckes besitta en ytterligt fin, 

 knappt skönjbar retikulering. 



Det strukturförhållande hos äggen inom denna familj 

 som träder i förgrunden och gör anspråk på det största in- 

 tresset är anhäftningsorganens utbildning, som här möter oss 

 under en för denna familj säregen typ. Sådana finnas ut- 

 bildade dels större och talrikare vid främre {^) polen till ett 

 antal af 60 — 100, med 0,006—0,008 mm. diam. vid basen och 

 samma höjd, dels rätt mycket mindre och till antalet färre 

 vid den andra polen samt slutligen ännu mindre, med omkr. 

 0,002 mm. diam., men af samma typ, strödda ekvatorialt, 

 tilltagande dessa småningom i storlek mot polerna. 



Anhäftningsorganen af detta slag te sig i sin första an- 

 läggning såsom kort koniska, starkt ljusbrytande upphöjnin- 

 gar å chorion. A dessa afsnör sig, redan innan ägget ännu 

 har löst sig ifrån foUikelepitelet, däri hela bildningen att börja 

 med ses ligga insänkt, först apikaldelen i form af en hatt, 

 sittande på den koniska basaldelen eller »foten» (i analogi 

 med formen af en hattsvamp), som i samband härmed nu 

 ses starkare afsmalnad uppåt under »hattens» fästpunkt. A 

 denna fotdel iakttagas snart 2 — 3 ringformiga tvärinsnörningar 

 (Taf III. Fig. 25 a), som bli allt djupare och afdela den i 

 flera (4 — 6) på hvarandra liggande, mot den distala ändan 

 allt smalare ringar, af hvilka slutligen en korkskruflikt upp- 

 rullad, i början gröfre och sedan, allteftersom den uttänjes 

 på längden, allt tunnare och finare spiraltråd framgår. 

 Denna förblir naturligtvis alltfort i förbindelse med den förut 

 nämnda apikaldelen eller »hatten^, hvilken emellertid samti- 

 digt härmed utbildat sin definitiva form och nu ter sig å de 

 större polära organen, särskildt främre ändans, såsom en upp- 

 åt, d. v. s. distalt vidgad, skålformig bildning, å de bakre och 

 mindre mer, såsom PalaiéN beskrifver den, under form 



