s. BENGTSSON: UNDERSÖKN. ÖFVER ÄGGEN HOS EPHEMERIDERNA. 315 



chorion redan färdigbildad rundt kring själfva ägget till dess 

 definitiva tjocklek, medan samtidigt af epithema, särskildt i 

 fråga om terminaläggkammarens ägg, endast den centrala 

 delen är påvisbar och under bildning. (Taf. I. Fig. 7). Epi- 

 thema uppstår följaktligen långt senare, när det egentliga 

 ägget redan är färdigbildadt. Äggkammarepitelet företer 

 ock i sanmianhang härmed en stor skiljaktighet i sin bakre 

 del kring själfva ägget och i den främre omkring epithema, 

 i det att detsamma kring ägget är vida lägre och mera af- 

 plattadt samt efter hand blir allt tunnare och i sitt inre lik- 

 som bläddrigt och slutligen synes helt degenerera, medan 

 epitelet i omgifningen kring epithema samtidigt blir allt mäk- 

 tigare utbildadt, uppbyggdt af cylindriska celler, samt i motsats 

 till det förra färgar sig starkt. Huru den inre, centrala delen 

 af »Aufsatzmasse» kommer till stånd, har jag icke kunnat 

 afgöra, men fått det intrycket, att den uppstår såsom en se- 

 kretionsprodukt från epitelet, och i fråga om det korta epi- 

 thema (särskildt hos EpJieuicrclla lactata) ser det ut, som det 

 i sin helhet skulle bildas på detta sätt. 



Annorlunda i fråga om den toppmösslika typen. Det det- 

 samma omgifvande epitelet i de terminala äggkamrarne ses snart 

 genom en mycket skarp, ljusare gränszon i sitt inre afsätta 

 sig från det i degeneration stadda epitelet kring det öfriga 

 ägget och nu inslå en särdeles egendomlig och anmärknings- 

 värd utvecklingsriktning. I stället för att äfven det degene- 

 rera, börjar nu i dess plasma en tydlig, tät, mot ytan vertikal 

 striering eller fibrillar struktur bli märkbar och efler en fort- 

 skridande inre förtätnings- och kemisk omvandlings- eller 

 chitiniseringsprocess öfvergår det slutligen direkt i hela 

 sin massa att konstituera den yttersta, ofvan beskrifna 

 zonen af epithema. Denna aftecknar sig länge såsom ett 

 helt för sig mycket skarpt från de öfriga delarne af epithema 

 och behåller ännu på aflagda ägg ofta en karakteristisk, ver- 

 tikal tätstrimmighet i sin massa. 



Att denna zons uppkomstsätt är det nu skildrade, torde 

 äfven det förhållandet i sin mån belysa, att vid bakre ran- 

 den af epithema af denna längre typ stundom hos färdiga 

 ägg kunna träffas små rester sittande kvar af det öfriga, eljes 



