E. wahlgrkn: Angi;rmanlA.\dska i-järilar. S3 



Chrysophanus phlseas hypophlseas B. fC. />. 'i'ar. 

 aniciiciDius D'Urb.). Det enda tillvaratagna individet, fan- 

 gadt i juni, måste åtminstone anses såsom en öfvergångsform 

 till denna nordliga ras. Det mäter visserligen icke mer än 

 38 mm. (typrasens maximistorlek enligt AuRlVlLLlUS) och 

 öfversidans svarta teckningar äro icke mattare än hos syd- 

 svenska individ, men bakvingarnas undersida är ljusare gra 

 än hos dessa, och de svarta punkterna äro större och mera 

 t3alligt framträdande. Norska författare, såsom SCHÖVEN och 

 Sparre Schneider (17), framhålla också, att hypophlœas i 

 norra Norge, där den sedan länge är känd, ej genom öfver- 

 sidans färg eller teckning afviker frän den sydliga rasen. 

 HypopJdœas är af Meves funnen i Jämtland och uppgifves 

 af Adlerz (i) förekomma så sydligt som i Medelpad. 



Det ångermanländska exemplaret har bakvingarna ofvan 

 försedda med en blå fläckrad, en parallellform således till 

 typrasens f. cœnilcopunctata RüHL. Samma variationsrikt- 

 ning är äfven uppmärksammad i norra Norge. 



Chrysophanus amphidamas E-SP. Funnen i Nordmaling. 



Lycsena argyrognomon lapponica Gerii. (L. a. cpgidion 

 AUCT.) Sedan det visat sig att œ^idion Meissn. är en alpin 

 form af Lycœna argus L., måste vår nordliga ras af L. (iigy- 

 lognomon BerGSTR. bära ofvanstående namn. 



Ett par fängadt i Säbrå ^/t (Lundström). Hanen till- 

 hör f. dcinaculata Strand (vingar undertill utan rödt band). 

 Honans vingar äro vid basen bläaktiga. 



Lycsena eumedon eumedon EsP. Tre ex. (c^) infångade 

 "* 6 på ängsmark i Säbrå. Det minsta mäter 26, det största 

 30 mm. Arten tillhör de många fjärilar af ostligt-s}-dostligt 

 ursprung, som mot nordväst aftaga i storlek. RCilL uppgif- 

 ver dess vingbredd till 32—35 mm., AURIVILLIUS till 27 — 32. 

 Ett ex. från norra Värmland (Dalby s.n) mäter blott 24 mm. 

 Afven i norra Finland lär arten (enligt upjjgift hos RüHL) 

 flyga i mycket små individ, som dessutom så godt som sakna 

 det hvita längsstrecket på bakvingarnas undersida. Afven på 

 ett af Härnösandsexemplaren är detta streck mycket svagt, 

 hvarigenom det närmar sig den subarktiska rasen fylgia 



