154 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQ I 2. 



söderut, till dess flocken i närheten af gårdarna kring Solhäll 

 samfäldt flög tillbaka till sin utgångspunkt för att åter och 

 äter genomforska samma område. Jag kan knappt tänka 

 mig något annat, som på denna plats kunde locka dem, än 

 de talrika ållonborrarna, Phyllopertha Jiorikola, Anoniala ac- 

 }ica och Rhizotrogus ochracetis, som särskildt i slutet af juni 

 där svärmade i mängd, äfven den sistnämnda midt på dagen, 

 i klart solsken, i motsats till sin frände RJiir:otrogus solstitia- 

 lis, som förlagt sin svärmningstid till skymningen och natten. 

 Senare på dagen brukade måsflocken draga sig längre uppåt 

 landet och hade där sitt tillhåll dels på öppna, gräsbevuxna 

 platser, till och med på röjningar inne i traktens tallskogar, 

 dels på nyplöjda åkrar, och då ofta i sällskap med Lams 

 caiiKs. Man kunde t. o. m. få se måsar af båda arterna 

 jämte räkor och kajor samt en och annan kråka vandra om- 

 kring bakom plöjaren, förmodligen för att söka mask och 

 kanske ållonborrlarver. Medan skrattmåsarna efter midten af 

 juli ej längre besökte hedmarken, sågos de åtminstone ännu 

 i slutet af juli fortfarande på de plöjda åkrarna. Ölands 

 fiskare klagade denna sommar öfver synnerligen dåligt fiske. 

 Påtagligen hade också måsarna lättare att finna sin utkomst 

 på land än i hafvet, där de blott sågos i mindre antal. 

 Visserligen har jag i skärgårdstrakter sett flera slags måsar 

 under regnväder slå ner på fälten, isynnerhet strax efter foder- 

 skörden, men Ölands skrattmåsar vistades dagligen, alldeles 

 oafsedt väderleken, på de ofvan omtalade markerna, och det 

 förefaller, som skulle denna art vara inbegripen i en föränd- 

 ring af sitt lefnadssätt med mera böjelse för landlif och en 

 närmare anslutning till människans hushållning än fallet är 

 hos dess närmaste släktingar. 



Norr om Stora Rör är landborgens kant bevuxen med 

 ståtlig tallskog. Här och där ha på den höga och branta 

 sluttningen genom ras uppstått nästan vegetationsfria gläntor 

 i skogen, där marken utgöres af mycket lös och rinnande 

 sand, erinrande om de norrländska älfnipornas. Dessa platser 

 äro älsklingstillhåll för vissa vägsteklar och rofsteklar, såsom 

 PoDipilus nifipcs, fiiniipciDiis och aciilcatiis, Astata stigma. 

 Tac hy s /^ lic X lativahus jämte åtskilliga andra. Det var också 

 framförallt på dessa platser, som jag lyckades ådagalägga det 



