.l6o ENTOMOLOG IS K TIDSKRIFT 1912. 



■Ölands naturbeskaffenhet, med dess vidsträckta öppna mar- 

 ker, där vinden str}'ker ohejdad fram, antagit den nämnda 

 vanan för att mera obehindradt kunna gräfva sina hålor än 

 hvad fallet skulle blifva, om de utsatte sig för att för hvarje 

 flyktsväng låta sig bortdrifvas ett ansenligt stycke från sin 

 arbetsplats. Fallet erinrar i någon mån om den kända iakt- 

 'tagelsen, att oceanöar äro rika på skalbaggar med förkr^-mpta 

 vingar. 



Om man från boplatsen för Bcnibcx?,\.yx sina steg väster- 

 ut, inåt den högstammiga tallskogen, kommer man snart fram 

 till landborgens höga och branta kant med den vackra ut- 

 sikten öfver de flacka, löfskogsbevuxna strandmarkerna vid 

 •dess fot, öfver Kalmarsund och Smålands skogiga kuststräcka. 

 Vidsträckta trädfria sluttningar, där sanden ligger alldeles na- 

 ken, finnas här och där på åsen. Utom en del af de förut 

 omtalade steklarna träffades här i slutet af juni Anoviala 

 aenea i stor mängd svärmande i solskenet. I färgen pä täck- 

 vingarna varierar denna ållonborre i hög grad, i det den vi- 

 sar alla möjliga öfvergångar från rödbruna täckvingar utan 

 metallglans till mörkaste blågröna, metallglänsande. 



Den flacka marken nedanför landborgen är närmast dess 

 fot sumpig och äfven till följd af trädens och buskväxternas 

 täthet svår att passera. Bland gräset krypa där ofta refvor 

 af murgröna, som här och där omslingra träden ända upp 

 till topparna. Längre västerut samla sig källdragen till 

 -rännilar, och marken blir fastare. En liten bäck skär sig ett 

 slingrande lopp nedåt sundet. Följer man denna, kommer 

 man till en tämligen vidsträckt, öppen mark på dess norra 

 sida, där några sågspånshögar jämte den öfverallt kring- 

 strödda tallbarkcn vittna om att ett numera nedlagdt såg- 

 verk där haft sin plats. Då jag i6:de juni första gången 

 passerade sågspånshögarna, sågos ur ett hål på en af dem 

 en ekoxhanes mandibler sticka fram, och vid afskumning af 

 sågspånen på }'tan träftades 14 nj^kläckta ekoxar, hvilka för- 

 modligen änmat afbida kvällen för att flyga ut. Af dessa 

 voro 4 hanar och 10 honor. Då enligt min erfarenhet från 

 fastlandet hanar pläga anträffas i större antal än honorna, 

 <är det väl sannolikt, att hanarnas flygtid hos dessa, så.som 

 hos så många andra insekter, börjat före honornas, hvilket 



