102 HNTOMOLOGISK TIDSKRIFT I912. 



platser jag besökte på mellersta Oland, var denna sommar 

 äfven den stundom massvisa förekomsten af ett par på fast- 

 landet ej så synnerligen vanliga skalbaggar: Rliagonycha 

 ful va SCOP. och Cteniopus sulpJmrais L. 



Då jag vid resan till Öland äfven knutit förhoppningar 

 att lättare kunna fullfölja mina i Norrland påbörjade studier 

 öfver lefnadsförhällandena hos släktet Xysson, gjorde jag mig 

 mycken möda att söka efter boplatser för de ofvannämnda 

 6"ör)'to-arterna i närheten af fyndorten för dessa steklar. Så- 

 som jag förut ådagalagt, är nämligen Nysso}i viaailatus pa- 

 rasit hos 6'(9;;;'/rj-///w/V///jr, hvarfr^r det förefaller sannolikt, att äf- 

 ven Nysson bideiis och förmodligen alla Nysson-'&x'i&x äro parasi- 

 ter hos Gorytcs-?iX\.ç.x af motsvarande storlek. Deras förekomst 

 tillsammans på ofvannämnda plats skulle ju i viss mån kunna an- 

 ses såsom en bekräftelse på denna förmodan. Det lyckades mig 

 emellertid ej att uppdaga någon boplats för de här ifrågavarande 

 (7örr/r j-arterna, oaktadt långa sträckor af vägsidor och dikes- 

 kanter undersöktes, likasom äfven kala, vegetationsfria fläckar 

 i de sandiga åkerfälten. Då denna plats var den enda på 

 Öland, där jag anträffade någon Nysson-7ix\., kunde således 

 inga ytterligare upplysningar vinnas om släktets lefnadssätt. 



Af Entomognathus brevis funnos så talrika individer på 

 flockarna, att jag likaledes använde mycken tid på att söka 

 efter den boplats, som jag förmodade finnas i närheten. 

 Detta lyckades mig dock hvarken här eller annorstädes på 

 Öland. Däremot fann jag ett par boplatser söder om Kalmar, 

 hvarför jag företog ett par resor dit för att få kännedom 

 om denna stekels förut obekanta lefnadssätt. Såsom jag 

 redan förut framhållit (Lefnadsförhållanden och instinkter III, 

 1910, sid. 62), kan man af formen på sphegidernas pygidial- 

 fält sluta sig till deras val af boplats. Den platta, triangu- 

 lära formen på pygidialfältet hos EntovwgnatJius lät därför 

 förmoda, att denna stekel skulle befinnas gräfva sitt bo 

 i marken. Detta antagande vann nu också bekräftelse, 

 enär denna lilla crabronin visade sig gräfva sina gångar i 

 små grusbrinkar. Det rof, som den hemförde till sina celler 

 var oväntadt nog, enär det utgjordes af små jordloppor, 

 Longitarstts luridus ScoP. enligt benägen bestämning af dispo- 

 nenten I. B. Ericson. Därmed har det ringa kända antalet 



