172 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1912. 



En annan solitär geting, som fångades i närheten, var 

 Hoploincnis lacvipcs, som är känd för att anordna sina celler 

 i torra Rubusstammar. Ehuru sädana undersöktes massvis 

 såväl här som på alla andra ställen, som jag besökte på 

 Öland, träftades dock hvarken den nämnda getingens bo, ej 

 heller några andra steklars med undantag af att en gång en 

 Psen pallipcs träffades sysselsatt med att ur hallonmärg ut- 

 gräfva åt sig en cell. Detta var så mycket egendomligare, 

 som vid en jämförande undersökning af närmaste fastland, 

 den från Smälandskusten på blott 4 km:s afstånd utskju- 

 tande halfön Skägganäs, de torra hallonstammarna ofta fun- 

 nos vara bebodda af den lilla sphegiden Pcxssaloccus gracilis. 



Sandmarkerna utmed sundet söder om Isgärde och ända 

 ner till Röhälla genomsöktes åtskilliga gånger. Vissa delar 

 af sandåsarna befunnos vara rikt befolkade boplatser för en 

 del af de i det föregående omtalade steklarna, men några 

 nya träffades ej på dessa marker. En här fågel såg jag vid 

 ett föregående besök ganska orädd hoppa framför mig på 

 sanden nära Lökenäs, men denna sommar syntes ingen sådan till. 



Isgärde är sedan gammalt en känd uppehållsort för på Öland 

 resande naturforskare ända till den tid, då bostadsfrågan vid 

 Stora Rör fått en mera tillfredsställande lösning. Läget är också 

 det angenämaste pä landborgens öfversta sluttning, ofvan 

 strandmarkerna med sin omväxling af sandåsar och löfängar, 

 de senare berömda för sina härliga orchidéer och sin yppiga 

 växtlighet i öfrigt. Under min vistelse på Öland 1884 fann 

 jag trakten ypperligt ägnad till studiet af myrorna, liksom 

 den äfven i öfrigt visade sig äga ett rikt insektlif. I mitt 

 minne dyker upp en liten episod från denna tid, som kanske 

 förtjänar att räddas frän glömska. Om man en vacker 

 kväll i skymningen, under svärmningstiden för Rhizotrogus 

 solstitialis, vandrade uppåt den af kala, trädlösa marker om- 

 gifna landsvägen norrut, stördes njutningen af den berömda 

 utsikten pä det obehagligaste af de kringflygande ållonbor- 

 rarna, som alltibland plötsligt slogo ner i hår eller ansikte 

 på den promenerande och där sökte hålla sig fast med sina 

 hvassa klor. Förmodligen misstänkte de, under sitt sökande 

 efter föda, i hvarje öfver den kala marken någorlunda upp- 

 höjdt föremål ett träd och sålunda något ätbart. Fallet är 



