174 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT igi2. 



arbetarelösa myran Ancrgates atratiilus. Där funnos äfven 

 rätt talrika koloniei af den förut frän Borgholm kända Tapi- 

 notna crraticuDi. Vid min återkomst 1905 funnos båda arterna 

 kvar; fastän blott i ett fåtal samhällen. Sommaren 191 1 

 åter tycktes Tapinoma alldeles utrotad, emedan den del af 

 åsen, där den haft sin boplats, blifvit uppgräfd till väg-grus, 

 hvarvid endast de gröfre stenarna lämnats kvar. Huruvida 

 Aner gates ännu finns kvar, kan jag ej afgöra. Dock var den 

 del af åsen, där den senast anträffats, d. v. s. söder om kyr- 

 kan, ännu orubbad. Men för att ej utrota denna sällsynta 

 art ville jag denna gång ej vända på de stenar, under hvilka 

 den möjligen ännu har någon tillflyktsort. 



Bland märkligare i grusåsen vid Glömminge boende 

 sphegider kan nämnas Crossocerns palviarius. Crossoccrus 

 pabnipcs åter sågs inbära små flugor i en sandbrink utmed 

 ett större dike strax norr om ladugården vid Stora Rörs 

 gästgifvaregård. Samma sandbrink hyste bon af Gorytes 

 campcstris, Mellinus arvcjisis och Pompiliis îuigidcularis. Här- 

 med ha de af mig oftare besökta fyndplatserna uppräknats. 



Ett par kortare utfärder till allvarstrakterna vid Karum 

 samt söder om Borgholm gåfvo ingen behållning för studiet 

 af pompilider och sphegider. Den tunna, fläckvisa jordmånen 

 på kalkstenshällarna utgör ingen för gräfvande steklar gjmn- 

 sam mark. Ett par besök vid Ismanstorps i vildmarken dolda, 

 öfver all beskrifning imponerande forntidsborg gåfvo ej hel- 

 ler något ur mina nuvarande synpunkter afsevärdt utbyte. 

 Markens växtlighet är i dessa trakter för tät för att lämna 

 rum för användbara boplatser. 



En färd med järnvägen till dess nordligaste ändpunkt, 

 Boda, lät mig däremot få se ändlösa sandmarker, hvilkas 

 genomforskande sannolikt skulle gifva goda resultat. Vid 

 mitt flyktiga besök kunde jag konstatera, att trakten hyste 

 ungefär samma stekelfauna, som jag förut träffat på liknande 

 marker i trakten kring Stora Rör. Visserligen träffades ej 

 Bembex rostrata, men ingalunda osannolikt är, att vid längre 

 uppehåll på platsen äfven denna stekel skulle ha återfunnits. 

 Ett märkligt fynd gjordes emellertid på sandmarkerna vid 

 Boda hamn, där jag fann ett exemplar af den hos oss förut 

 blott på Gotska Sandön anträffade fläckiga myrlejonsländan 



