ERIC mjüberg: om en relikt insektfauna. 199 



Genom upprepade experiment lyckades jag för en hel 

 del former fastställa exponeringens maximitid, d. v. s. den 

 tid, hvarefter intet uppvaknande ägde rum. Af parallellför- 

 sök framgick äfven, att flera insekter t. ex. viflar äga en spe- 

 cifik vikt vida större än vattnets, hvarför de, så snart de blif- 

 vit blötta d. v. s. befriade från adhererandc luft, omedelbart 

 gå till bottnen. För flertalet af sådana former, hvilkas lar- 

 ver dessutom lefva på rötter i jorden eller i örtartade väx- 

 ters vegetativa eller fruktifikativa delar, torde transport i 

 vattenytan ej vara möjlig och därmed ock deras spridnings- 

 möjligheter öfver mellanliggande vatten i hög grad limite- 

 rade. 



Af de gjorda försöken, som jag likaledes afser att se- 

 nare utförligt behandla, framgår, att vatten i många fall ej 

 utgör så stort hinder för spridning, som man måhända a 

 priori vore böjd att tro, ity att t, ex. af skalbaggar Erga- 

 gates Faber L. tålde en sänkningsexponering af öfver fyra 

 dygn utan att dödas. I andra fall äter, t. ex. för vissa cap- 

 sider var blott några timmars exponering erforderlig, för att 

 döden obevekligt skulle inträda. 



Studiet af vara insekters fördelning på naturliga formationer 

 har i vårt land blifvit mycket försummadt. Här står ett vidt 

 arbetsfält öppet. O. M. Reuter och G. Adlerz (i populär- 

 vetenskaplig form), Chr. Aurivillius (Varbergstrakten) och 

 nu senast E. Wahlgren genom sina studier af alfvarets in- 

 sektvärld ha ägnat denna fråga någon uppmärksamhet. För- 

 fattaren har i sin redogörelse öfver Fåröns insektfauna gjort 

 ett försök att indela insektfaunan i olika naturliga gebiet, 

 allt efter förekomstortens beskaffenhet, för att dymedelst 

 kunna utskulptera en totalbild af insektfaunans karaktär på 

 bestämda formationer eller områden, t. ex. alfvarets, sandfäl- 

 tens och dynernas, löfskogens, barrskogens, vattnets o. s. v. 

 med särskild betoning af de mest i ögonen fallande formerna, 

 hvilka jag, i analogi med botanisternas karaktärsväxter, kal- 

 lat karaktärsinsekter. Ett fortsatt studium i angifven rikt- 

 ning vore högeligen önskvärdt; det erbjuder stort intresse och 

 kan, rätt drifvet, gifva upphof till många generella och värde- 

 fulla jämförande slutsatser. 



Hvem af våra entomologer vill åtasja siij att ge en klar 



