202 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT IQ I 2. 



I sammanhang harmed torde en reformering af gängse 

 etiketteringsinetoder vara af behofvct påkallad. Det veder- 

 tagna bruket att på etiketten blott angifva landskapet måste 

 lämna plats för ett mera detaljeradt beteckningssätt. Det kan 

 ju tänkas vara af rätt så stor vikt att veta, för att nu taga 

 ett extremt fall, huruvida en »Lpl.» -betecknad form stam- 

 mar från Lapplands nordgräns eller sydgräns, punkter 60 

 svenska mil fjärmade frän hvarandra eller ungefär lika långt 

 som från Falun till Trelleborg. Eller uppgiften Vg. eller 

 Sm., som innebär en tolkningslatitud på 20 svenska mil, eller 

 t. ex. från Vättern till Kalmarsund. 



Från samlings- och museitekniskt håll kan ju invändas, 

 att utförligare etiketteringsmetod skulle innebära ett belam- 

 rande af nålen med etiketter och därmed ock ett störande 

 af intrycket. Samlingarna äro emellertid till för vetenskapen, 

 och ej tvärtom. De vetenskapliga synpunkterna fä ej under- 

 ordnas de estetiska. Föröfrigt kan ju saken lätteligen lösas så, 

 att de nytillkomna etiketterna i litet format döljas under 

 personaletiketten i likhet med en mindre etikett upptagande 

 förkortad månadsbeteckning, denna senare önskvärd och 

 motiverad med tanke på en del biologiska spörsmål, genera- 

 tioners uppträdande o. d. Dessa båda etiketter kunna ju 

 lämpligen orienteras med skriftsidan nedåt, så att för aflä- 

 sandet blott nålen med djuret behöfver upptagas och vändas 

 utan rubbning af etiketterna. 



Men huru då behandla alla gamla landskapsuppgifter, som 

 i 99 ®/o ej kunna närmare lokaliseras.'' Detta blir ju alltid en 

 ömtålig fråga, men det torde ju vara berättigadt och ägnadt 

 att förebygga allt för stora misstag att förlägga den upp- 

 gifna fyndorten till landskapets midt. 



Och huru definiera de nya lokalerna? Allt för trånga 

 lokalbegrepp måste därvid undvikas. Det torde i de flesta 

 fall vara alldeles tillfyllest att orientera fynden i förhållande 

 till så pass fixa och lättåtkomliga punkter som våra städer 

 eller i glest bebyggda trakter till järnvägs- eller måhända 

 ännu bättre poststationer, som matrikelvägen alltid lätteligen 

 kunna uppsökas. 



Tillämpas för framtiden denna norm, skulle vi med er- 



