o. lundblad: iiydracarinolügiska notiser. 217 



de olika arterna, är det lämpligt att nägot litet redogöra för 

 denna sjös utseende och karaktär. 



Skofjärden är en tämligen grund afdelning af Mälaren. 

 Från stranden sänker sig bottnen sakta ned till 10 — 14 meter, 

 som är det största djupet. Bottnen är af lös beskaffenhet 

 (och utgöres på djupet af planktongyttja, hufvudsakligen be- 

 stående af entomostraceer: Hyalodaphnia, Bosmina, Diapto- 

 mus: i öfre litoralzonen, c. i — 3 m., ingå däremot företrädes- 

 vis makroskopiska växtlämningar i gyttjan) och vattnet är 

 nägot grumligt. Detta har till följd, att makrofytvegetationen 

 i allmänhet upphör tämligen snart, redan vid c. 3 meters 

 djup (med Pota)iiogito)i). I enlighet med Magnin (1895), 

 Schröter (1896), Huber (1905) m. fl. borde dä djupzonen 

 omedelbart vidtaga vid denna nivå. Detta förhållande mellan 

 strand- och djupzon är emellertid ej generellt och kan ej an- 

 ses som tillämpbart pä alla organismer, så t. ex. ej på de här 

 afhandlade. Walter (1908) anser, så vidt jag förstår med 

 full rätt, att gränsen mellan dessa faunaomräden, då det gal- 

 ler hydracariner, bör gå fram pä åtminstone 30 meters djup. 

 Så långt mina ännu allt för fragmentariska observationer från 

 denna sommar räcka, bekräfta de också denna åsikt. Sålunda 

 ha alla i Mälaren (i — 36 m.) utförda draggningar blott in- 

 bringat litoralarter. 



Vegetationsbältena. Lefvande bottenskikt saknas. Yt- 

 skikt finnes alltid och upptager stundom ett särskildt område 

 innanför rörformationen eller är inblandadt i den. Bestånds- 

 bildande element i skiktet äro framförallt XupJiar, Polygo- 

 )iHin aiiipJnhiiDii, Potauiogctoii natans och lucens, Sagittaria. 

 P'ältskiktet utgöres af Equisctiun fluuiatilc, Pluagniites och 

 Sciipits. På sensommaren växer det grunda vattnet mellan 

 vattenväxterna igen med trådformiga grönalger. Hydracari- 

 nerna draga sig då längre ut för att erhålla renare vatten. 

 De afsky nämligen alltid sådant, som är uppfylldt af slem- 

 miga alger. Särskildt är så fallet med iy7^?/j'-arterna, som 

 älska öppet vatten (jfr nedan). — Under våren uppehålla sig 

 hydracarinerna med förkärlek bland gamla flytande vasstänglar, 

 som vid den tiden i stor mängd vinddrifvas till lugna vikar. 

 Detta beror dels på det skydd denna vass lämnar (annan 

 växtlighet finnes ju då ej ännu utvecklad) samt dels på den 



