258 ENTOMOLOGISK TIDSKRIFT 1912. 



spridningen från de ursprungliga reliktlokalerna angår, kan man 

 anmärka, att det ju brukar ingå som en egenskap hos relikten, 

 att den icke i någon nämnvärd grad äger förmåga att sprida 

 sig till omgifningarna. 



. För sin teori om de glaciala pseudorelikterna, till hvilka 

 äfven Colias palaeno på många af dess fyndorter räknas, hämtar 

 Wahlgren jämförelser frän de s. k. subatlantiska glacialrelikterna 

 inom växtvärlden, exempelvis Salix /aßßo/iin/i, pliylicifolia, hastala 

 m. ti. I Svensk Botanisk Tidskrift har Selander^ offentliggjort 

 några intressanta undersökningar och iakttagelser öfver alpina 

 och subalpina växters spridning söderut. Han visar där, hur just 

 de ofvan nämnda &z//a:-arterna äro att betrakta som recenta ned- 

 vandrare med stor spridningsduglighet i våra dagar. 



Utan att med det anförda vilja göra en analogi mellan 

 Colias palaeno och nämnda Salix-zxitx, betraktade som recenta 

 nedvandrare, hvilket med Selanders undersökning för ögonen 

 kunde ha lika stora skäl för sig som den uppfattning. Wahlgren 

 företräder, pekar dock, menar jag, det sagda i)ä försiktighet vid 

 uppställandet af teorierna. Äfven om vi med Sernander antaga 

 en klimatförsämring vid litorinatidens slut, närmare bestämdt un- 

 der den på den subboreala perioden följande subatlantiska, hvil- 

 ken i särskild hög grad skulle gynnat en invasion af nordliga 

 arter till de sydliga delarna af vårt land, får man enligt min 

 åsikt ingalunda det intrycket, att Colias palaeno skulle vara en 

 relikt från detta skede. I norra och nordöstra Skåne, där jag 

 varit i tillfälle att närmare undersöka såväl vegetationens som 

 fjärilfaunans sammansättning, har jag på nästan livarje något så 

 när stor torfmosse påträffat Colias palaeno. Att artens sydsvenska 

 lokaler falla inom dess normala utbredningsområde anser jag 

 därför vara otvifvelaktig. För öfrigt gäller ju för torfraossefjä- 

 rilarna liksom för torfmosseväxterna, att dessa själfiFallet måste 

 tilltaga i talrikhet mot norr, enär här förekomsten af tjänliga 

 lokaler ökas. 



Göte Tiorsson. 



Nya fyndorter för Anthomyiidae. Bland en större sam- 

 ling svenska anthomyiider, som den framstående anthomyiidkän- 

 naren prof. P. Stein haft godheten bestämma åt mig, befinna 

 sig äfven nedanstående arter, af hvilka ett tiotal äro för Sverige 

 nya och de öfriga förut endast kända från ett fåtal fyndorter. 

 Inom parentes anföras arternas namn i Zetterstedts »Diptera 

 Scandinavi?e». 



Phaonia basalis Zvjrv. (Anthoinyza). Borgholm, ekskog, ^7*5 1°; 

 Stockholmstrakten: Neglinge ^-/v 06, Ulriksdal ^-/s 06, Karl- 



1 Sten Selander: Om s. k. subatlantiska glacialrelikter. Svensk 

 Botanisk Tidskrift. 1910. Bd .4, H. 4. 



