FÖLDTANI KÖZLÖNY 



XX\I. KÖTET. 189fi. JANÜARIDS-ÁPRILIS, 1-4 FÜZET. 



MEGEMLÉKEZÉS JAMES ÜWIGHT ÜANA-RÖL, 



Dr. SCHMIDT SÍNDOR-tÓL* 



Ember fölváltja az embert, kidől az egyik s másik lép nyomába. 

 Életünk folyása egybefonódott hullámvonal, hol szakadatlan a kezdet és 

 szakadatlan a vég. Egy ilyen úton a forduló-pontig a pálya fölfelé vezet, 

 de azontúl a lejtő következik, melyen kezdetben alig észrevehetően bár, de 

 mégis csak lefelé haladunk és en-öl a lejtöröl még nem térbetett vissza 

 soha senki. 



Az élet eme folyása közös sorsunk, tudjuk jól, hogy ez természeti 

 törvény, mert kivétel alóla nincs. Megnyugszunk benne, mert a természet 

 rendjével szembeu tehetetlenek vagyunk. De bár el is pusztul mindig az 

 egyes ; fejlődésünk, haladásunk záloga mégis megmarad, mert a szellem 

 világában gyűjtött potentiális energia az utódokra száll, kik vele előbbre 

 vihetik az ügyet magát is. 



Ez a pálya, melyen az emberi értelem kifejlődése, művelődése a mai 

 napig haladt, igen kecsegtető. Lejtő az is, sőt hullámzó lejtő, de egész 

 lefutásában az emelkedés mégis nyilvánvaló. 



Nincs is semmi okunk, hogy akár a további előrehaladás lehetőségét 

 kétségbe vonjuk, akár pedig, hogy előre kitűzzük az emelkedés legmaga- 

 sabb pontját, melyen túl következnék azután a ne tovább. 



És az emberiség ügye halad is előre, végéhez közelgő századunkban 

 pedig épen hatalmas léptekkel szökkent fölfelé, úgy hogy évről-évre, 

 majdnem napról-napra érezünk ez előhaladásból valamit majd az egy, majd 

 a más formában, mely a korábbi századok embereit kétségtelenül ijesztően 

 megszédítette volna. E század szellem-óriásai a megelőzök fáradtságai és 

 saját munkájuk révén oly nagy mértékben halmozták föl nekünk az értelmi 

 kincseket, hogy gazdagságunk tudatában el is feledhetjük miként hosszú, 

 hosszú időkön át ugj'ancsak pangott az előhaladás. 



Az emberiség közös javát színvonalon tartani minden, a kötelességét 

 teljesítő egyén egyaránt hozzájárul. 



A horizontot azonban lényegileg csak azok emelik, kiknek saját ma- 

 guk szabta kötelessége egy vagy más formában a tudomány művelésében 



♦Előadta az 1896. februárius 6-án tartott közgyűlésen. 



Földtani Közlöny, XXVI. köt. 1896. 1 



IC^ 



rt 



