J. D. DANA. 



Járnak liajók a mi kikötőinkből is messze tengerekre, a tengerész- 

 növendékekkel évről-évre kisebb-nagyobb utakra mennek, sőt egy-egy 

 badihajó földet körülfogó íitra is el szokott indulni. Vájjon nem mehetne el 

 rajtuk, velük egy-egy magyar természetbúvár? Vájjon a tudomány nem 

 érdemli-e meg nálunk is azt a méltatást, mely az Egyesült-Államokban 

 1838-ban már szükséglet volt? 



A világ legkülönbözőbb pontjain gyűjtött anyagnak és megfigyelé- 

 seknek feldolgozása az utazás után 13 álló évig foglalta el ÜANA-t. Mikor 

 a bárom jelentés — közöttük a geológiát tárgyaló is egy 756 oldalas 1° kötet 

 21 táblával — elkészült, egészsége is néhány év után hanyatlani kezdett, 

 úgy hogy elete ezentúl mindig vergődés volt a betegség ellen. Ez az ö békés 

 életének hősi korszaka, melvben a testi bajjal folytonosan küzdve, a munkát 

 nem hogy föl nem adja, hanem még 35 éven át eredményeiben és tömegé- 

 ben is bámulatra méltót végezett. Ekkor kezdődött az ö tanári pályája is, 

 azon a bires amerikai főiskolán, a Yale College-ben New-Haven-ben, hol 

 maga is tanult. Itt 1850-ben a természetrajz tanára lett, majd lS64-ben 

 a geológia és mineralogia professora. A tanítást 1855-ben kezdette meg és 

 1890-ig folyvást tevékenyen tanárkodott. Ez időtől kezdve régi baja, a 

 tudósok átka, az idegbaj gyötörte jobban, jobban, úgy hogy 1894-ben mint 

 professor emeritus a nyilvános élettől vissza is vonult. 



Hogy tanárnak milyen volt, az az amerikai fiatal nemzedéken látható, 

 kik főleg a geológia terén a legteljesebb elismerésre méltó dolgokat végezik. 

 A fiatalság nem is szűnt meg soha szeretetével támogatni a már beteg 

 mestert, és az ö segítségük is hozzájárult nagy mineralogiai és geológiai 

 munkáinak tökéletességéhez. Ez a legszebb formája az igazi hálának, a jó 

 vetésnek a jó aratása másrészt. 



Nagyobb útra Dana még két későbbi alkalommal kelt; 1859/60-ban 

 ugyanis Európában járt, inkább üdülni, 1887 nyarán pedig újból a Sandwich 

 szigeteket meglátogatta, a hol, mint valahol olvastam, az itjúkor legszebb 

 álmait megtestesedve találja az ember a természet szépségeiben. Ez utóbbi 

 utján 10 hét alatt nejével, az idősebb Benjámin Silliman, egykori tanár- 

 jának leányával, kivel 1844. június 5-ikén kelt egybe, és fiatalabb leányával 

 16,000 kilométernél hosszabb utat járt meg. Ezen utazása után irta meg 

 gyönyörű könyvét 1890-ben a vulkánokról, melylyel többi munkáinak 

 koszorújába egy ujabb el nem hervadó levelet fűzött. 



Mineralogiájának legnevezetesebb publikálása volt az 5-ik kiadás, mely 

 186S-ban jelent meg. Ez betetőzte az ö mineralogiai tevékenységét, ez az ö 

 nagy tudásának, bámulatos munkásságának ezen a téren a leghatalmasabb 

 de egyúttal legutolsó momentuma is. Ez a kiadás az a könyv, mely az ö 

 világhírét megalapította. A világ legelső tudós társaságai egyili a másik után 

 kitüntetésekkel halmozták el ekkor, de a mi az ö puritán lelkületére is 

 jellemző, czimeinek, kitüntetéseinek hosszú sorozatát ő nem irta neve mellé. 



