SCHMIDT SÁNDOR : 



A magyar tudományos Akadémia 1878-baii díszítette föl nevével kültag- 

 jainak fényes sorát. Mineralogíájának ezen kiadásában George JAR^^s Brdsh 

 is segédkezett neki, a 6-ik és ez idő szerint utolsó kiadását pedig 1892-ben 

 méltó fia Edward Salisbüry Dana tette közzé. Ez utolsó kiadásban az agg 

 tudós már egyátalán nem működött közre, hanem fia a tudomány haladásait 

 lelkiismeretes gonddal figyelembe véve, ez immár 1134 oldalas nagy 8° 

 könyv a Dana név ragyogását nemcsak hogy megőrizte, de söt újból is 

 nevelte azt. Dana irodalmi munkássága eredeti dolgozataínak nagy számán 

 kivül még az American .Journal of Science hasábjain is tágas térre talált. 

 E nevezetes folyóiratot, mely minden tekintetben a világ legelsői között 

 foglal helyet, 1818-ban a hírneves idősebb Benjámin Silliman alapította. 

 Dana a szerkesztést az ifjabb Benjámin SiLLiMAN-nel 1846-ban vette át és 

 élte fogytáig dolgozott bele. Az eredeti értekezéseken kivül százával irta 

 a kivonatokat, bírálatokat és egyéb közleményeket. Tudta, hogy e fárad- 

 ságos és nem épen kecsegtető munkával mégis mily rendkívül fontos szol- 

 gálatot teljesít ö hazája tudományosságának javára is, azért legjobb tehet- 

 ségét sem sajnálta ezen munkáktól soha. 



Dolgozatait minden tekintetben az exaktság jellemzik. Nem is csoda, 

 mert a mathesis mindig kedves tanulmányai közé tartozott. Kéziratait 

 mindig simítgatta, úgy hogy mire nyomdába került a szöveg, a sok bele 

 iktatás és javítgatás folytán szép irása daczára is a kibetüzés nem egyszer 

 fejtörést okozott a nyomdai személyzetnek. 



A haladás, a tökéletesedés egész eletén vörös fonálként húzódik ke- 

 resztül. Folyton tanult, haladt a korral. A dogmától irtózott mindig s a 

 jobbért mindenha kész volt cserébe adni a jót is. E tekintetben az ö jel- 

 lemzésére én is csak mineralogiájának 3-ik kiadásából az előszót választha- 

 tom. E kiadásban ö a régi, úgynevezett természetes rendszeri'el, az ásványok 

 kettős latin-nevével stb. szakított és a chemiai alapon nyugvó saját rendsze- 

 rét, mely azóta világszerte ösmert és elfogadott, használta. E nagy változtatást 

 a következőkkel igazolja. «A változtatás mindig az állhatatlanság jele ugyan, 

 de még rosszabb az, ha a tudomány haladásához idomulni nem akarunk, 

 mert ez már a megrögzött tévedés maga.» így azután az ö új kiadásai 

 valóban ujak is voltak, mert lelkiismeretes gonddal latolt meg mindent 

 bennök. Minden kis részleten egyenlő gonddal járt az ö éles esze. Ezért 

 müveire igazán illik a klasszikus jelző. 



De volt érzéke minden szép és jó iránt. A zenét mindig rendkívül 

 szerette és mikor 70-ik életévén túl betegsége miatt időnként dolgozni nem 

 tudott, kedélye a zenében találta meg a vigasztalást. A rajzolásban is 

 mester volt és minden inkább, csak a chablon embere nem vala soha. a 

 természet összeségét szerette. Még egyetemi hallgató korában szép növény- 

 gyűjteményt is szerzett New-Haven köi-nyékéröl, s a növényekkel is mindig 

 örömmel foglalkozott. alapjában azok közül a régi igazi természet- 



