J. D. DANA. 



búvárok közül való volt, kiknek a fajtája már-már letűnni látszik. Cfiakhogy 

 ö a haladó korral is mindig lépést haladt, a szeretet a természet iránt nem 

 szorítkozott csupán a kedélyére. Nemcsak a zöld asztal mellett, hanem 

 kint is tanult az örökké nyitott könyvén a szabad természetnek mindig. 

 Mikor 1872-töl 1887-ig nyugati New-England-ben az úgynevezett Taconic- 

 systema kristályos kőzeteit tanulmányozta, e nagy területen aligha maradt 

 egy hozzáférhető feltárás, melyet föl nem keresett, melynek kőzeteit és a tele- 

 pedés viszonyait ne tanulmányozta volna. Nem volt ő soha az az egyoldalú 

 száraz tudós, ki csak a saját munkakörében találja magát. Neki saját kedvencz 

 tárgyain kivül mindig volt erzeke a természet összes megnyilatkozásai 

 iránt. És ez annál megfontolandóbb, mert a tudósok ezen fajtája, az igazi 

 természetbúvár, ki saját területén mester ugyan, de lát, hall és érez a ter- 

 mészetben egyátalán és azt mit tapasztalt kidolgozni és élvezhető formában 

 közkincscsé tenni is mindig kész, ez a fajta mondom, a tudomány nagy 

 kárára csakugyan elenyészőben van. «Mert a természetbúvárok magok — 

 mondja Prof. C. Lloyd Morgan, Nature, 1358,9, — csak úgj- alávetvek az 

 evolutiónak, mint az állatok s növények, melyekkel foglalkoznak. A XIX. 

 század végének természetbúvára nem egészen az a species már, mint a 

 melyeta XVIII. század vége felé így neveztek. Ma vannak biológusok, össze- 

 hasonlító anatómusok, physiologusok, systematikus botanikusok, syste- 

 matikus zoológusok, palaeontologusok és embryologusok. De hát hol van 

 a természetbúvár?" 



Egy minden tekintetben kiváló férfiúnak, a tudomány egyik ragyogó 

 kitűnőségének, egy igazi természetbúvárnak, egy igazi és egész embernek 

 az életéről emlékeznek meg e sorok. A tudós körülményesebb méltatását 

 nem e lapokra bíztam, de iparkodtam kidomborítani az embert. Az ezredév 

 fordulóján méltóbbat keresve sem találhattam volna. Lássák és kövessék 

 mindazok, a kiket csak illet ! 



