120 FÉLIX jínos : 



Az általam vizsgált anyag azonban részleteiben még elég anyagot szolgál- 

 tat némi megjegyzésre, a mint azt Solms is hangsúlyozva kiemeli, hogy 

 (leme fák szerkezete még továbbra is beható vizsgálatokat követeli) (1. c. p. 

 30G). Az általam vizsgált készítményekben is tapasztalhatni, hogy az 

 elsődleges bélsugarak viselkedése igen változó. Némely példányban az ere- 

 detileg jól elkülönített faékeket interfascicular módon képződő fa közvet- 

 lenül az elsődleges nyalábok mögött zárt fahengerré köti össze oly módon, 

 hogy az elsődleges bélsugarak hirtelen és teljesen eltűnnek, a mint ez az 

 5-ik ábrán látható. Más esetekben ellenben a faékeket az elsődleges sugár- 

 parenchymböl kiinduló «föbélsugarak» kisebb-nagyobb távolságra elkülöní- 

 tik (1-sö és 2-ik ábra). Igaz ugyan, hogy ezeket későbben a bennök föllépő 

 fanyalábok a tÖKéletes fölismerhetlenségig szétválasztja ; néha azonban azok 

 a helyek, melyeken tulajdonkép nagy bélsugárnak kellene előfordulnia, 

 sugárparenchymban való nagyobb gazdagságuk következtében fölismerhe- 

 tökuek megmaradnak. Más készítményekben ellenben a legtöbb föbélsugár 

 a fa legvégső végéig tisztán ós osztatlanul megmaradt. Gyakran, a' mint 

 már megemlítettem, végkép eltűnnek, úgy hogy Schenk következő állítása 

 csodálkozásomat fölkelti. Schenk (1. c. p. 108) ugyanis azt mondja: ((Jól 

 megmaradt elsődleges és másodlagos bélsugarak egész lefutása tisztán lát- 

 ható, úgy, hogy nem értem, miként beszélhetnek azok eltűnéséről vagy föl- 

 ismerhetetlenségeről. Meg a kevósbbé jól megmaradottakat puszta szemmel 

 is jól tudom megkülönböztetni". 



Különös említést érdemel a gyűjteményemben levő 86. számú pél- 

 dány, mely alighanem Arthropiliis (Caldniopitus Williamson) conimuiüs 

 BiNN. sp.-hoz tartozik. Nagysága megengedte nekem, hogy belőle olyan tan- 

 gentiális metszeteket készíttethettem, mint a minők eddig calamita fákból 

 alig ismeretesek. E példány erős és a mint látszik, két oldalról jövő nyo- 

 mást szenvedett, úgy hogy harántcsiszolata két, nagyobb tengelyűk irányá- 

 ban egymás mögött fekvő ellipsis alakját mutatja és éi:>pen ezen körülmény 

 tette lehetségessé a metszeteket tangentiálís irányban is olyan kiterjedésben 

 készíttetni, melyet a törzs eredeti, bizonyosan a kört megközelítő alakjánál 

 fogva lehetetlen lett volna. Ha e harántmetszeten ezen említett eredeti kör 

 idomát helyreállítva gondoljuk és o szerint mérés utján a szóban levő pél- 

 dány kerületét megállapítjuk : akkor azt tapasztaljuk, hogy átmérője 44 mm. 

 A fagyürü vastagsága 4,5 mm, a faékek száma meghaladja a 90-et (lásd 

 IV. táb. 1. ábra). A faöv vastagsága megengedte, hogy egy és ugyanazon töre- 

 dékből egymásután két tangentiálís metszetet lehetett készíteni, melyek kö- 

 zül az egyik a fatest belső, a másik pedig annak külső részletet tűnteti föl. 

 Minthogy éppen e csiszolatokhoz több megjegyzést kell fűznöm, ez okból a 

 következőkben rövidség okáért a belsőt 8(n, a külsőt pedig 80e-Yel akarom 

 megjelölni. SOi legközópső részlete metszi az iuitialnyalábokat; a kiterjedés 

 mindkét metszetben fiiggöleges irányban meghaladja a 31 mm-t, taugen- 



