WESÍFÁLIAI OARBONNÖVÉNYEK. 121 



tiális irányban 37 mm-t; azonban S6'f-nél a tulajdonképeni fa kiterjedése 

 kisebb, minthogy a példány domború felületénél fogva a külső rétegen ke- 

 resztül menő tangentiális metszet inkább a fatestből kilép, mint a belső 

 részletet átmetsző csiszolat. Ezen készítményekben három csomó voual van 

 foglalva; azaz két tökéletes és meg más két csomóköz legfelsőbb illetőleg 

 legalsó részei. A két legközépsöbb magassága 13 mm-t tesz. S0í-nél közvet- 

 lenül a legalsó, 34 mm hosszú csomóvonal * fölött látunk három ág-átmet- 

 szetet ; egy negyedik eredetét megjelöli a fanyaláb végeinek szabálytalanul 

 kezdődő, kissé convergáló iránya. (S6'c'-ben a megfelelő, csak 21 mm hosszú 

 csomóvonal három ágat foglal magában. Ezenkívül látjuk éppen a csomó- 

 vonalban és a villásan elágazódé fanyalábokba bezárva a levélnyomnyalá- 

 bokat ; S6i-né\ ezeknek száma egy csomóvonalban 1 1 -et tesz, a fanyalábok, 

 illetőleg a föbélsugarak száma 21 -et. Ebből kifolyólag egy csomóvonalon 

 csak félannyi levél volna, mint faék. Ugyanezen jelenség úgy látszik a többi 

 csomóvonalnál ismétlődik ; de a pontos leolvasás itt nem végezhető, mint- 

 hogy a csiszolat középső része még ama nyalábok eredő helyén belül lefut, 

 illetőleg azokat még nem érte el. Az említett megfigyelés igen jól megegye- 

 zik azzal, melyet Weiss CalamilcH (subgenus Calamitinn) varianx (Sternb. 

 sp.) iiitiignis \V. egyik leveles, a lenyomatban megmaradt példányán tett. 

 Weiss ezt a kőszén-calamariákról szóló munkájának Il-ik részeben az I-ső 

 tábla 1-ső képében bemutatja. Ha ezen a levélsebhelyek egymástól való 

 távolságát a bordák szélességével (S-nél) összehasonlítjuk, akkor azt tapasz- 

 taljuk, hogy a megegyező szélességre külsőleg csak félannyi levél jut, mint 

 a hány borda van belsőleg (Weiss 1. c. p. 28 és 65). E megfigyelések egy- 

 szersmind bizonyítják azt, hogy az egyes fŐbélsugarakban levő infranodal- 

 ceatornáknak, illetőleg Williamson lenticular szerveinek a levelekhez semmi 

 közük nincsen ; mert a kőbeleknél az elsők megfelelnek az internodium 

 felső végén levő bordákon ülő csomócskáknak. 



A SO'í-vel jelölt csiszolatban látható levélnyalábok legtöbbje tö- 

 kéletesen hasonlít Williamson rajzához (1. c. P. 9. t. XXIV. 13. ábra); 

 S6"e-hen pedig azt látjuk, hogy a nyalábok végeihez parenchym csatlakozott, 

 mi által azok meghosszabbíttatnak és ennek következtében jobban hason- 

 lítanak Williamson és Scott rajzához (1. c. P. 1. 1. LXXII. 6. ábra). A Wt-ben 

 látható három ágharántmetszet közül a két külső hasonlít Williamson és 

 Scott most idézett rajzához ; az elsődleges fán fekvő középső azonban a 

 LXXX-ik tábla 21 -ik képének, (SWt'-ben valamennyi ág az előbb említett 

 képhez hasoulit. Végül fölemlítendő, hogy a 86e számú csiszolatban 

 közvetlenül a legfelsőbb nodialvonal fölött nagyobb, kerekded parenchym- 



* En megegyezésben szaktársaim többségével a calamitalakat úgy állítom föl, 

 liogy az infianodal csatornák a föbélsugarak [lísű -végére jussanak. 



