WESTF-ÍLIAI CARBONNÖVÉNYBK. 123 



harántirányban széthúzott alakot öltenek. A belső pettynyilás a petty nagy- 

 ságához képest mindig igen nagy és kerülete elliptikus. Az elsődleges fában 

 és az ezután következő másodlagos fában a tracheidok tangentialis falazata 

 mindig lépcsőzetesen van pettyezve; udvaros pettyek itt nem láthatók. A 80i 

 számú csiszolat illető részletei tehát hiven mutatják azon képet, melyet 

 WiLLiAMSON rajzolt (1. c. P. 9. t. XXIII. 5. ábra). Azon érdekes tény, hogy a 

 másodlagos fában a pettyek a tracheidok radiáhs falaira szorítkoznak, még 

 csak WiLLiAMSON és ScoTT legújabb munkájában (1. c. P. I. p. 882) találtam 

 megállapitva ; öchenkós Solms kézi könyveiben még hiányzanak a pettyek 

 elterjedésére vonatkozó részletesebb adatok. 



Az angol kutatók (1. c.) joggal kiemelik azt, hogy ezen viszony is 

 ismét a coniferák faszerkezetére emlékeztet, ha mindjárt valódi systematikai 

 értéket nem tulajdoníthatni neki. 



A másodlagos vagy kis békiujarak többnyire egy, ritkábban két sejt- 

 sor-szélességüek. Sejtjeik alakja a radiális csiszolatban általában oly négy- 

 szög, melynek a függőleges átmérője valamivel nagyobb, mint a radiális 

 szélesség; azonban gyakran igen tetemesen túlhaladja a függőleges kiterje- 

 dés a szélességet, minthogy sok sejt 0,1 G mm magas, de csak 0,05 mm széles, 

 tehát körülbelöl háromszor oly magas mint széles. Ugyanazon viszonyt ta- 

 láljuk egy WiLLiAMsoN által rajzolt radiális csiszolatnál (1. c. P. IX. t. XXIV. 

 11. ábra). A példány, melyből az készíttetett, ós az én !S6-ik számú példá- 

 nyom valószínűleg egy és ugyanazon fajhoz tartoznak, mely fajt Binney 

 Calamodendron commune név alatt leírta. Nagyon kétesnek látszik tehát 

 vájjon elfogadható-e az, a mit azelőtt Renault * e faj jellegének mondott, 

 t. i. (irayons secondaires a cellules un peu plus hautes que larges 

 seulement". 



Ismeretes, hogy a CalamUes genus (s. str. tehát esel. Archii^ucalami- 

 tes) typusos fajai köbeiéinek uodialrészlete sculpturájában előfordulnak el- 

 térések oly formán, hogy a váluk a helyett, hogy az egymást követő csomó- 

 közökben váltakoznának, közvetlenül egymást érintik. Ugyanezt találhatni 

 a (Miamiiina variáns (Steknb. sp.) insignis Weiss föntebb említett és Weiss 

 (1. c. t. IX. 9. ábra) lerajzolt példányán, és pedig az A íz alsó csomóvonalá- 

 nak egyik helyén. Az ilyen helyek boncztani viszonyai azonban ismét vál- 

 tozhatnak. 



Solms (1, c. p. 313) Calamopitas a British Museumban levő tangen- 

 tialis csiszolatán a következőt látta : "Az egymást követő csomóközök több 

 egymás mellett fekvő fanyalábjai a helyett, hogy váltakoztak volna, pontosan 

 egymás fölött feküdtek. A "felső nyomnyaláb két szárnyra bomlik, mely 



* Eenault; Eecherclies sur quelques Calamodendrées et sur leurs affinités 

 botaaiques probables. — Comptes líeudus lS7ü. sept. 11. 



