124 FEux János: 



szárnyak eleinte egymástól eltérvén és oldalt a szomszédokkal anastomo- 

 sis utján összeköttetésbe lépvén, azután ismét egymásfelé hajlanak és az alsó 

 nyomuyalábbá egyesülnek. Az ily módon létre jövő és mindkét nyaláb köz- 

 vetlen folytonosságát megszakító hurokban mindenkor egy kilépő nyaláb, 

 mindenesetre az illető csomó nyoma, harántmetszete volt fölismerhető". Az 

 ón 86i számú csiszolatom egy ilyen említett helyén kissé külöabözö a szer- 

 kezet (1. a IV-ik táblán a 2 és 3-ik képet). A csomóvonalban levő felső nyom- 

 nyaláb oldalt két gyönge, talán három tracheidból álló fanyalábot bocsát ki, 

 melyek a szomszédos nyomnyalábokkal egyesülnek. Közvetlenül azután 

 két egyenlő félre oszlik, melyek köridomú levélnyomnyalábot körülfognak 

 és azután azonnal ismét egymással záródnak. A fanyaláb főtömege tehát 

 egyforma irányban megy a csomóvonalon keresztül és a két oldalival csak 

 igen vékony tracheidnyalábok utján áll összeköttetésben. Az ezután követ- 

 kező nyomnyalábokj viselkedése, eltekintve a levélnyomnyalábak esetleges 

 hiányától, csak azon különbséget mutatja, hogy amazok csak egyetlen egy 

 oldali vékony tracheíduyalábot bocsátanak ki. Egyáltalában megfigyeltem 

 azt, hogy minél közelebb fekszik valamely megvizsgált hely az elsődleges 

 szövetekhez közönségesen, annál szabályosabban megy végbe a fanyalábok 

 bifurcatiója. 



Artliropitys cf. bistriata Cotta sp. 



(V. t. l. és % ábra). 



Két birtokomban levő calamariafatöredék (69 és 23-ik szám) A. com- 

 »jí(«/.s-étól kissé eltérő szerkezetet mutat, mi okból czélszerünek tartom, 

 azokat külön megbeszélés tárgyává tenni. A 69-ik számú példány harántcsi- 

 szolata majdnem egész kiterjedésében van meg; de sajnálatos, a törzs, mely- 

 ből készült, annyira összenyomott, hogy a volt bélüreg átmérőjét illetőleg 

 biztosat nem mondhatunk. Annyi azonban áll, hogy az egyáltalában nem 

 volt oly nagy, mint az előbbeniben leírt S6-ik számú példánynál, hanem 

 inkább a Williamson által (1. c. P. IX.) a XX-ik tábla 14-ik képében bemu- 

 tatott jiéldányhoz hasonlít. A fatest az elsődleges nyalábok belső végétől a 

 kerületig megmért legnagyobb vastagsága 33 mm-t tesz. A közönségesen a 

 bél felé lekerekített kerületet feltüntető elsődleges nyalábok közül csak ke- 

 vés mutatja a válú (lacuna) gyönge nyomát ; a többieknél még ez sem 

 látható. Úgy látszik, hogy a lacunák ezen hiánya nem a megtartás állapot- 

 jáuak tudandó be, sőt inkább azt kell hinnem, hogy az illető helyeken az 

 eredeti szövetek még megmaradtak. A fölielsugarak legnagyobb része a 

 darab kerületéig jól megmaradnak; ha mindjárt benuök föllépő fanyalábok 

 egy kissé szétosztják ; ez csak kivétel gyanánt annyira megy, hogy a suga- 

 rak lefolyása égésien fölismerhetlenné lesz és csak a sugárparenchymban 



